ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1407/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/240/21 Категорія: 314000000 Биченко І. Я.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року :

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго»,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року, у складі судді Биченко І.Я.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» про визнання наказу недійсним, посилаючись на те, що з 22 лютого 2019 року він займав посаду майстра контрольно-вимірювальних приладів та автоматики в КП «Смілакомунтеплоенерго» та був звільнений із займаної посади 10 січня 2019 року.

18 вересня 2020 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області звільнення визнано незаконним та він був поновлений на роботі, про що 21 вересня 2020 року директором КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_2 було видано наказ та поновлено його на роботі.

Зазначав, що 05 жовтня 2020 року на виробничій нараді він дізнався, що наказом №210 від 05.10.2020 по КП «Смілакомунтеплоенерго», ОСОБА_3 призначено директором КП «Смілакомунтеплоенерго».

На його звернення, заступник міського голови Іщенко П.І. повідомив, що розпорядженням міського голови №232-к від 05.10.2020 виконання обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго» покладено на інспектора з кадрів КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 .

Вказував, що заступник міського голови не наділений правом призначати директора або виконуючого обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго», а тому ОСОБА_3 незаконно взяв на себе безстрокове виконання обов`язків директора даного підприємства.

Зазначав, що виконання обов`язків директора ОСОБА_3 знадобилось для звільнення позивача з роботи, адже, 04.11.2020, саме в.о. директора «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 в присутності інших працівників підприємства зачитав три накази директора про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та 05.11.2020 наказом в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» ОСОБА_3 , позивача було звільнено з роботи.

Просив наказ №210 від 05.10.2020 по КП «Смілакомунтеплоенерго», яким на ОСОБА_3 покладено обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго» визнати недійсним.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що заступник міського голови правомірно та в межах своїх повноважень видав наказ про покладення на ОСОБА_3 обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго», а оспорюваний позивачем наказ №210 від 05.10.2020 підтверджує лише факт виконання розпорядження міського голови «Про виконання обов`язків» та вказує на фактичний початок виконання обов`язків директора підприємства.

Крім того, суд зазначив, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки, як на підставу звернення з позовом позивач вказував, що покладення виконання обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго» на ОСОБА_3 знадобилося для звільнення позивача з роботи через особисту неприязнь. Визнання недійсним наказу №210 від 05.10.2020 по КП «Смілакомунтеплоенерго», яким на ОСОБА_3 покладено обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго», про що просив позивач, не буде мати правового значення для захисту прав позивача в обраний ним спосіб, оскільки задоволення позову не призвело б до відновлення його прав, про порушення яких останній стверджує, а саме, для поновлення на роботі.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Судові витрати покласти на відповідача.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення є безпідставним, необґрунтованим, таким, що прийнято з грубим порушенням процесуального та матеріального права. Вказує, що рішення прийнято з урахуванням завідомо неправдивих та непідтверджених доказів, наданих відповідачем.

Вважає, що суд долучив матеріали справи, надані відповідачем, з порушенням вимог статей 182, 183, 222 ЦПК України, оскільки вони з`явились в матеріалах справи після того як суд пішов до нарадчої кімнати. Клопотання про приєднання доказів, відповідачем заявлено не було, на обговорення дане питання не виносилось, ухвала про долучення наданих КП «Смілакомунтеплоенерго» документів до матеріалів справи судом не ухвалювалась.

Зазначає про безпідставне посилання суду в рішенні на погодження та неоспорювання сторонами факту відсутності в Смілянській міській раді на момент видання розпорядження №232-к від 05.10.2020 секретаря міської ради та здійснення повноважень міського голови його заступником Іщенком П.І., наявність розпорядження міського голови про наділення правом підпису розпоряджень посадовою особою, яка виконує обов`язки міського голови, оскільки дані питання не обговорювались та не погоджувались з позивачем.

Вказує, що директор КП «Смілакомунтеплоенерго» має двох діючих заступників директора, які за своєю посадою мають права та обов`язки, а тому на період своєї відсутності на підприємстві, директор повинен призначити одного із заступників наказом по підприємству для свого заміщення. Відповідач не надав доказів про непрацездатність директора ОСОБА_2 , судом непрацездатність ОСОБА_2 не встановлена, останній рахувався на роботі та керував поточною діяльністю підприємства.

Звертає увагу суду на те, що згідно попередньої редакції статуту КП «Смілакомунтеплоенерго», управління поточною діяльністю підприємства здійснює директор, який призначається міським головою шляхом укладення з ним контракту. Після змін до Статуту, дане положення має наступну редакцію: управління поточною діяльністю підприємства здійснює директор або особа виконуюча його обов`язки, які призначаються міським головою.

Натомість вказує, що у відповідності до п.7.5. статуту КП «Смілакомунтеплоенерго», трудовий колектив підприємства розглядає разом із власником зміни та доповнення до Статуту підприємства, але зміни та доповнення до статуту підприємства трудовий колектив не розглядав, що, на думку скаржника, свідчить про фальсифікацію Статуту, в частині Управління поточною діяльністю підприємства.

Видавши наказ №210 від 05.10.2020 по КП «Смілакомунтеплоенерго» «про покладення обов`язків директора на ОСОБА_3 », останній перевищив свої повноваження та незаконно приступив до управління поточною діяльністю підприємства.

Скаржник вважає, що суд зробив помилковий висновок про здійснення ОСОБА_4 повноважень заступника міського голови правомірно та в межах своїх повноважень, зокрема, про видання наказу про покладення на ОСОБА_3 обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго», оскільки такі висновки суду не підтверджені матеріалами справи.

Додатково зауважує, що його звільнення з роботи в КП «Смілакомунтеплоенерго» відбулось за наказом в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» Голуба А.А., а тому вважає, що питання про законність повноважень ОСОБА_3 напряму пов`язане з накладенням на нього дисциплінарних стягнень та його звільненням.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Смілакомунтеплоенерго» - Лук`яненко Г.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення залишити без змін, посилаючись на те, що твердження скаржника про прийняття судом рішення на основі завідомо неправдивих та непідтверджених доказів, наданих відповідачем є безпідставним та не заслуговує на увагу.

Так, п. 7.3. ст.7 Статуту КП «Смілакомунтеплоенерго» встановлено, що управління поточною діяльністю підприємства здійснює директор або особа, виконуюча його обов`язки, які призначаються міським головою.

03.08.2020 згідно з укладеним Контрактом, засновник КП «Смілакомунтеплоенерго» - Смілянська міська рада в особі міського голови ОСОБА_5 призначила на посаду директора КП «Смілакомунтеплоенерго» на період з 03.08.2020 по 02.08.2025 р.р. ОСОБА_2 . На період непрацездатності ОСОБА_2 , 05.10.2020 власником КП «Смілакомунтеплоенерго» було видано розпорядження за №232-к «Про виконання обов`язків», відповідно до якого, виконання обов`язків директора на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 було покладено на ОСОБА_3 , про що було вчинено відповідні реєстраційні дії.

На момент видання розпорядження №232-к, діючий на той час міський голова ОСОБА_5 , згідно з розпорядженням №478-в від 18.09.2020 перебував у відпустці, секретаря Смілянської міської ради не було обрано, а тому, відповідно до п.п. 4.3. п. 4 Регламенту роботи виконавчого комітету Смілянської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету, та розпорядження міського голови від 28.08.2020 №194р, яким затверджено «Порядок складення розпоряджень міського голови з кадрових питань (особового складу)», заступник міського голови Іщенко П.І. правомірно виконував повноваження міського голови, зокрема, щодо підписання розпорядження міського голови з кадрових питань. Смілянська міська рада, являючись засновником КП «Смілакомунтеплоенерго», покладаючи на ОСОБА_3 виконання обов`язків директора підприємства на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 , діяла у повній відповідності до п.п. 10, 20 ч.4 ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та Статуту підприємства.

Зазначає, що оскаржуваний ОСОБА_1 наказ в.о. директора №210 від 05.10.2020, за принципом підпорядкованості комунального підприємства його засновнику, є внутрішнім кадровим документом підприємства, який виданий на підставі розпорядження власника підприємства і не може йому суперечити, що спростовує твердження скаржника про незаконне взяття на себе ОСОБА_3 безстрокового виконання обов`язків директора КП «Смілакомунтеплоенерго».

Вважає, що суд прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, та підстав для його скасування не має.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положенням ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог, визначених ст. 263 ЦПК України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №20-к від 21 лютого 2019 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду майстра з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики з 22.02.2019.

Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №46-к від 21 вересня 2020 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді майстра служби КВПтаА з 11.01.2020, на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18.09.2020.

05 листопада 2020 року наказом №59-к в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» Голуба А.А., ОСОБА_1 звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.

Як на підставу для звернення з даним позовом, ОСОБА_1 вказував, що наказ про його звільнення винесено в.о. директора КП «Смілакомунтеплоенерго» Голубом А.А., який не мав на це законних повноважень, оскільки незаконно взяв на себе виконання обов`язків директора підприємства.

Натомість, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, про те, що заявлені позивачем вимоги є невідповідними для захисту його порушених прав та інтересів, тобто обраний ОСОБА_1 спосіб захисту є неефективним, оскільки незалежно від результату розгляду справи по суті, рішення не вплинуло б на відновлення його порушених прав, про які він зазначає.

Так, відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням міського голови м. Сміла №232-к від 05.10.2020, яке підписано заступником міського голови Іщенком П., виконання обов`язків директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 покладено на інспектора з кадрів комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Голуба А.А.

Наказом комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» №210 від 05.10.2020 , на виконання вищевказаного розпорядження міського голови, виконання обов`язків директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» покладено на інспектора з кадрів ОСОБА_3 з 05.10.2020.

Наказом комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» №210/1 від 06.10. 2020 року внесено зміни до наказу №210 від 05.10.2020, виклавши п.1 в наступній редакції: «я, інспектор з кадрів комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» Голуб А.А., приступаю до виконання обов`язків директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» на період тимчасової непрацездатності ОСОБА_2 з 05.10.2020».

Відповідно до витягу з Статуту комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго», управління поточною діяльністю підприємства здійснює директор або особа, виконуюча його обов`язки, які призначаються міським головою.

Таким чином, ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків директора комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» у відповідності до розпорядження міського голови та Статуту комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго».

ОСОБА_1 просив визнати наказ №210 від 05.10.2020 по КП «Смілакомунтеплоенерго», яким на ОСОБА_3 покладено обов`язки директора КП «Смілакомунтеплоенерго» недійсним, при цьому даним наказом не було порушено права або інтереси самого позивача.

Тобто, ОСОБА_1 у даній справі фактично намагається поновитися на роботі, шляхом визнання незаконним наказу, яким не зачіпаються права та інтереси самого позивача.

Застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності, тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Колегія суддів вважає, що визнання наказу незаконним, як просить позивач, не є дієвим способом захисту його прав, оскільки у випадку задоволення позовних вимог, наслідком не буде відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 204/3503/19 (провадження № 61-2162св21).

Зважаючи на те, що позивачем було обрано невірний та неефективний спосіб захисту, а також не підтверджено порушення оспорюваним наказом його прав та цивільних інтересів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів з підстав непогодження позивачем з ухваленим місцевим судом рішенням.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів доходить висновку, що рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 17 травня 2021року, є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 374-376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 травня 2021 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2021 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І.Гончар

Т.Л. Фетісова