КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №939/1265/21
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Бородянського районного суду Київської області від 9 червня 2021 року (суддя Герасименко М.М.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Бора» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення невиплаченої заробітної плати,

встановив:

у червні 2021р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненими трудових відносини з відповідачем у зв`язку із його звільненням з посади Генерального директора ТОВ «Авіакомпанія «Бора» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 25 травня 2021 року, стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 333грн. 33коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Авіакомпанія «Бора», оформленим протоколом № 1 від 18 вересня 2013 року, його було обрано на посаду генерального директора товариства. Однак, він втратив інтерес до управління підприємством та вирішив припинити трудові відносини у порядку ст. 38 КЗпП України, у зв`язку із чим на ім`я загальних зборів учасників товариства та безпосередньо товариству засобами поштового зв`язку направив заяву про звільнення з посади генерального директора за власним бажанням з 25 травня 2021 року.

Позивач стверджував, що на 25 травня 2021 року було призначено проведення чергових річних загальних зборів учасників товариства, повідомлення про скликання та порядок денний яких попередньо був надісланий учасникам за 30 днів, тобто до направлення заяви про звільнення, але згідно статуту товариства під час проведення загальних зборів учасники можуть розглянути питання, які не були включені до порядку денного, якщо ними одностайно надано на це згоду. 25 травня 2021 року відбулись загальні збори учасників товариства, під час проведення яких було запропоновано включити до порядку денного питання про його звільнення на підставі заяви від 11 травня 2021 року, але у зв`язку із незгодою одного із учасників вказане питання включено до порядку денного не було і, як наслідок, не розглядалось.

Позивач вважав, що 25 травня 2021р. є останнім днем його роботи на посаді генерального директора, а вирішення питання про звільнення законом та статутом товариства віднесено до виключної компетенції загальних зборів, тому бездіяльність учасників товариства щодо включення до порядку денного розгляду та прийняття рішення з цього питання фактично призводить до обмеження його прав вільно обирати місце

роботи.

Також позивач просив стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату.

Ухвалою судді Бородянського районного суду Київської області від 9 червня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі в порядку цивільного судочинства.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також неправильне застосування норм матеріального права, внаслідок чого суд помилково дійшов висновку про те, що спір виник з корпоративних відносин, а позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Позивач зазначає, що той факт, що його звільнення з посади генерального директора відноситься до компетенції загальних зборів товариства, не перетворює цей спір у корпоративний, оскільки питання звільнення керівника у даному випадку пов`язано лише із його приватними інтересами.

Також позивач стверджує, що на момент подання позову він не був учасником ТОВ «Авіакомпанія «Бора», не заявляв будь-яких вимог про визнання рішень загальних зборів товариства незаконними, їх скасування тощо, а лише звернувся за захистом своїх невизнаних трудових прав як фізична особа, яка у визначеному трудовим законодавством порядку попередила свого роботодавця про припинення трудових відносин за власним бажанням, а тому позивач вважає, що в даному випадку помилковим є твердження суду першої інстанції про те, що спір виник щодо управлінської діяльності товариства.

Позивач вважає, що посилання суду першої інстанції на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа №145/1885/15) та від 19 лютого 2020 року (справа №145/166/18), стосуються спорів, предметом яких було вирішення питання правомірності припинення повноважень посадових осіб товариства з ініціативи вищого органу управління, що не є аналогічним до предмета спору у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Гордійчука Ю.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих позивачем доказів вбачається, що рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «БОРА» від 18 вересня 2013 року, ОСОБА_1 обрано на посаду генерального директора товариства.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 не є учасником ТОВ «Авіакомпанія «Бора».

11 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до загальних зборів учасників ТОВ «Авіакомпанія «Бора» із заявою про звільнення з 25 травня 2021 року з посади генерального директора товариства за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Авіакомпанія «Бора» від 25 травня 2021 року питання про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі його заяви від 11 травня 2021 року не було включено до порядку денного зборів у зв`язку із запереченням одного з учасників товариства.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, так як не є трудовим спором, а виник з корпоративних правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,

невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у справі № 520/11437/16.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

З наданих позивачем документів вбачається, що він подав роботодавцю свою заяву про звільнення за власним бажанням 11 травня 2021 року, однак на загальних зборах учасників товариства заява позивача розглянута не була.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що він звернувся до суду за захистом своїх трудових прав, що не пов`язано із діяльністю товариства, а відтак не може бути віднесено до корпоративних спорів.

Стаття20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справах № 145/1885/15 та № 145/166/18 та необхідність розгляду цієї справи у порядку господарського судочинства, колегія суддів вважає помилковими, оскільки позовні вимоги та фактичні обставини в них відрізняються від обставин, на які посилається позивач у даному позові.

Так, у справі № 145/1885/15-ц позивач просив визнати незаконними рішення наглядової ради про усунення (відсторонення) його від виконання повноважень голови правління товариства та виключення його з числа осіб, які мають право підпису, що є порушенням прав учасника (акціонера) на управління товариством, а не трудових прав керівника товариства.

У справі № 145/166/18 позивач просив визнати незаконним наказ товариства у частині відкликання його з посади директора цього товариства.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ТОВ «Авіакомпанія «Бора» не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора товариства. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що між сторонами наявний корпоративний спір, який повинен вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі за правилами цивільного судочинства, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Бородянського районного суду Київської області від 9 червня 2021 року скасувати, позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія «Бора» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення невиплаченої заробітної плати направити до Бородянського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк