КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №381/438/21 головуючий у суді І інстанції: Соловей Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Мостової Г.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2007 року. За час шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль KIA CEED легкового комбі-В, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2008, об`єм двигуна 1591, бензин, дата реєстрації 25.04.2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оскільки після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, позивач просить визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю, визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля та стягнути з відповідача компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в розмірі 85674,00 грн, а також судові витрати стягнути з відповідача за первісним позовом.

21 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та просила постановити рішенням, яким визнати автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля. Судові витрати просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської областівід 01 липня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя. Визнано автомобіль KIA CEED легкового комбі-В, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2008, об`єм двигуна 1591, бензин, дата реєстрації 25.04.2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля KIA CEED легкового комбі-В, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2008, об`єм двигуна 1591, бензин, дата реєстрації 25.04.2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , як частку в спільному майні подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля KIA CEED легкового комбі-В, номер кузова НОМЕР_1 , рік випуску 2008, об`єм двигуна 1591, бензин, дата реєстрації 25.04.2008 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , як частку в спільному майні подружжя.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на його користь компенсацію 1/2 частини автомобіля у розмірі 85674,00грн.. Вказує, що судом першої інстанції всупереч вимог законодавства взято до уваги доказ на який посилається відповідач щодо неможливості компенсування нею вартості 1/2 частини автомобіля, оскільки вона перебуває у декретній відпустці, хоча відповідач не надала підтвердження того, що окрім доходу по догляду за дитиною, вона інших надходжень коштів не має.Звертає увагу суду на те, що відповідачка в одноособовому порядку здає в оренду спільну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить нам на праві спільної власності в розмірі 1/2 частки за кожним. Отримані від оренди житла кошти вона повністю залишає собі. Крім того, вона не отримувала від мене згоди на надання в оренду житла.

Учасники справи відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про відмову від своїх позовів, в яких вони, посилаючись на ст. 373 ЦПК України від позовів відмовляються повністю та просять прийняти дані відмови і визнати не чинним оскаржуване рішення суду першої інстанції, а провадження по справі закрити.

Перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення поданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заяв про закриття провадження у справі у зв`язку з їхньою відмовою від своїх позовів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦПК України якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Заява ОСОБА_1 про відмову від позову до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України.

Заява ОСОБА_2 про відмову від зустрічного позову до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя відповідає вимогам ст. 206 ЦПК України.

За таких обставин, коли сторони, користуючись своїм правом, відмовляються від позову і така відмова не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд апеляційної інстанції вважає, що слід прийняти відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від позовів та закрити провадження у справі, а також, у відповідності з вимогами ч.2 ст.373 ЦПК України визнати нечинним ухвалене у справі судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206, 255, 373, 374, 377 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та закриття провадження у справі задовольнити.

Заяву ОСОБА_2 про відмову від зустрічного позову до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та закриття провадження у справі задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2021 рокувизнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено «06» жовтня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко Г.І. Мостова