У Х В А Л А

Справа № 185/2309/19

Провадження № 6/185/66/21

23 вересня 2021 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Шаповалової І.С., за участю секретаря судового засідання Величко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні яким він володіє спільно з іншими особами,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла вказана цивільна справа.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича надійшла заява про розгляд подання за його відсутності.

Від стягувача ОСОБА_1 та її представника надійшла заява про розгляд подання за їх відсутності.

Суд критично ставиться до клопотання представника боржника ОСОБА_3 адвоката Кожевніка Д.В. про відкладення судового засідання, оскільки до неї не додано будь-яких доказів поважності причини неможливості прийняти участь у розгляді даної цивільної справи.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що протягом тривалого часу боржник ОСОБА_3 не виявив належної зацікавленості у розгляді цивільної справи, нехтуючи обов`язком за викликом суду приймати участь у судовому засіданні, що вказує на відсутність зацікавленості у вирішенні спору по суті.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Із зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У рішенні Європейського Суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Аналіз викладених вище обставин неявки в судові засідання боржника, якому було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду заяви, що призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Судом було забезпечено належну організацію судового розгляду справи, а також забезпечено позивачу право на доступ до правосуддя, закріплене у статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, проте, нехтуючи своїм правом та обов`язком належним чином виконувати надані права боржник не з`явився у судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича відкрито виконавче провадження відкрито виконавче провадження ВП № 61941257 з виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 17 грудня 2019 року у справі № 185/2309/19, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики 850 500 (вісімсот п`ятдесят тисяч п`ятсот) гривень.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка №160768790 вид 24.03.2019 року), право власності на земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3

05 грудня 2019 року були укладені договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, відповідно до яких ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою згодою чоловіка ОСОБА_2 безоплатно передала у власність своєму сину ОСОБА_4 належні їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0089, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.12, 64-65, 71).

Також 05 грудня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір дарування земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0064 (а.с.89-90, 99).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року ( справа № 185/11584/19) визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0089 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 05 грудня 2019 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщиком Миколою Васильовичем за реєстровим № 853.

Суд розглядає подання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, без участі державного виконавця та заінтересованих осіб, оскільки згідно вимог ч.2 ст.443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ст. 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до узагальнень про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, має бути розглянуте за правилами виключної підсудності(п. 12).

Відповідно до ст. 30 ЦПК України, яка визначає виключну підсудність цивільних справ, зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з приписами ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У відповідності до положень ч. ч. 5, 6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній сумісній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності.

Той факт, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, презюмує позицію про рівність часток у майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, питання розподілу таких часток та визначення їх вартості відносно домоволодіння АДРЕСА_1 не виходить за межі розгляду подання.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Доказів того, що між боржником та заінтересованими особами була домовленість щодо іншого розподілу часток в праві спільної сумісної власності, суду не надано.

Окрім того, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2020 року ( справа № 185/11584/19) визнано недійсним договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0089 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений 05 грудня 2019 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іщиком Миколою Васильовичем за реєстровим № 853. Рішення суду за результатом апеляційного перегляду набрало законної сили.

Також судом враховується правова позиція Верховний Суду, викладена у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17, в якій зазначено, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, при примусовому виконанні судового рішення, грошових коштів які б були виявлені для погашення заборгованості, у нього немає. Отже, наявні в матеріалах подання докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на боржника.

Судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231 /16-ц зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про "Виконавче провадження" передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло чи на інше майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що частка боржника ОСОБА_2 становить 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0089, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 260, 443 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шаган Олексія Анатолійовича, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні яким він володіє спільно з іншими особами задовольнити.

Визначити частку майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) становить 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:004:0089, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.С.Шаповалова