Справа № 147/78/19
Провадження № 22-ц/801/1954/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дудіков А. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 рокуСправа № 147/78/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О. Ю., Рибчинського В.П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., представника особи, яка по-дала апеляційну скаргу, Вінницької обласної прокуратури прокурора Кравчука О. Л., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощено-го позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судо-вих засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Тростянецької селищної об`єднаної терито-

ріальної громади в Гайсинському районі Вінницької області, за участі третіх осіб,

які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -

Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Гайсинської районної

державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку ( пай ),

за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької обласної прокуратури Кравчука Олексія Леонідовича на рішення Тростянецького районного суду Він-ницької області від 09 вересня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду у смт Тростя-нець Вінницької області за головуванння судді Дудікова А. В.,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Тростянецький районний суд Вінницької області з позовом до Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Тростянецької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання права на земельну частку ( пай ). В обгрунтування позову за-значав, що він працював в КСП ім. Богдана Хмельницького села Четвертинівка Тро-стянецького району Вінницької області з 01 жовтня 1996 року по 07 грудня 1997 року на посаді головного бухгалтера, був членом цього колективного сільськогосподарсь-кого підприємства. Згідно протоколу № 1 звітних зборів уповноважених членів кол-госпників від 01 лютого 1997 року затверджені списки членів КСП, які поступили на роботу з 17 травня по 23 грудня 1996 року та отримали право на земельну частку (пай). У цьому списку значиться позивач, однак земельна ділянка йому не виділялася, сертифікат на земельну частку ( пай ) не видавався. Невиділення земельної частки ( паю ) ОСОБА_1 порушує його право колишнього члена КСП на отриман-ня земельної ділянки при розпаюванні земель. Позивач просив суд визнати за ним право на земельну частку ( пай ) розміром 2,61 га в умовних кадастрових гектарах на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області та зобов`язати Четвертинівську сільську раду виділити йому земельну частку ( пай ) із земель резервного фонду вказаної сільської ради.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 05 серпня 2019 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучене Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року позов задоволений частково. За ОСОБА_1 визнане право на земельну частку ( пай ) розміром 2,61 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05 червня 2020 року заступником прокурора Вінницької області Кравчуком О. Л. подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції від 09 вересня 2019 року, де викладене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, скасування цього рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задово-ленні позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення суду таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, наголошує, що оскільки усі землі КСП ім. Богдана Хмельницького уже розпайовані та виділені громадянам в натурі ( на місцевості ), то позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву ( запасу ). Проте судом не з`ясовано, чи зазначені земельні ділянки перебувають за межами населеного пункту чи в його межах, а відповідно хто має право розпорядження вказаними зем-лями. Уповноваженим державою органом на розпорядження землями, які перебу-вають у державній власності на території Четвертинівської сільської ради Тростя-нецького району Вінницької області, є Головне управління Держгеокадастру у Він-ницькій області. Як наслідок, це управління мало бути належним відповідачем у справі, а не Четвертинівська сільська рада. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, який згідно статей 71, 75 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час ви-никнення спірних правовідносин, встановлений у три роки. Строк позовної давності за вказаними нормами Закону повинен був застосуватися судом незалежно від заяви сторін, його закінчення до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Позивач мав об`єктивну можливість дізнатися про порушення свого права на земельну частку ( пай ) з часу видачі КСП державного акту на право колективної власності на землю, тобто з 24 грудня 1996 року. Таким чином право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1996 році, проте у передбачений законом трирічний строк він з позовом у суд не звернувся, питання про поновлення строку позовної давності, визнання поважними причин його пропуску узагалі не ставив, не зазначив обставин, які упродовж більше двадцяти років перешкоджали йому звернутися в суд за захистом своїх прав. Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначало суду про необхідність застосування строку позовної давності у вказаних правовідносинах, однак суд першої інстанції на це уваги не звернув. Прокурор посилається на порушення інтересів дер-жави вилученням земельної ділянки з державної власності на користь фізичної особи. Крім цього визнання позову відповідачем у справі не є підставою для задоволення позову у випадку безпідставності такої позиції відповідача.

Прокурор окремо звертає увагу на факт отримання ОСОБА_1 земельної ділянки ( паю ) площею 2,5097 га на території Оляницької сільської ради Тростянець-кого району Вінницької області, що підтверджується інформацією цієї сільської ради. ОСОБА_1 уже скористався своїм правом на отримання земельної ділянки ( паю ), тому визнання за ним судом права на земельну частку ( пай ) на території Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області є безумовним порушенням статей 25, 116, 121 ЗК України, порушенням інтересів держави.

Враховуючи бездіяльність органу, уповноваженого на вирішення питань земель-ного законодавства, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, невжиття ним заходів з оскарження рішення Тростянецького районного суду Вінниць-кої області від 09 вересня 2019 року призвело до захисту інтересів держави в порядку представництва прокурором на підставі статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає в ній, що чинним законодавством України не передбачено обов`язкової участі прокурора у справах вказаної категорії. Про існування оскаржуваного рішення органам прокуратури стало відомо лише під час вивчення відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень. З матеріалами цієї цивільної справа прокуратура ознайомилася 05 травня 2020 року. Пунктом третім статті 24 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що незалежно від участі прокурора у судовому розгляді він вправі подавати апеляційні, касаційні скарги на судові рішення у справах. У цій цивільній справі судом ухвалене рішення без участі прокурора, за бездіяльності органу державної влади, уповноваженого представляти інтереси держави, виконувати її функції з питань земельного законодавства. Така ситуація об`єктивно унеможливила подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, що є підставою для його поновлення.

Ухвалою апеляційного суду від 15 червня 2020 року заступнику прокурора Вінницької області Кравчуку О. Л. поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області Кравчука О. Л., який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, була задоволена, рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року скасоване, ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні по-зову ОСОБА_1 до Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Тро-стянецької районної державної адміністрації про визнання права на земельну частку ( пай ). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Вінницької області понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2114,40 гривень.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Ухвала Вінницького апеляційного суду від 15 червня 2020 року про відкриття апеляційного провадження та постанова Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року скасовані, справа передана до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала Вінницького апеляційного суду від 15 червня 2020 року про відкриття апеляційного провадження та постанова Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2020 року втратили законну силу.

12 серпня 2021 року дана цивільна справа з Верховного Суду надійшла до суду апеляційної інстанції, ухвалою якого від 16 серпня 2021 року на виконання вказівки суду касаційної інстанції апеляційна скарга заступника прокурора Вінницької області Кравчука О. Л. на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року залишалася без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення копії цієї ухвали для подання при бажанні заяви на поновлення про-цесуального строку для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції із за-значенням поважних для цього причин.

25 серпня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворона В. М., де викладене клопо-тання поновити прокуратурі строк на апеляційне оскарження рішення Тростянець-кого районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року у цій справі за нас-тупних мотивів. Згідно статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статей 56, 57, 127, 354, 358 ЦПК України прокуратурі законодавством надане право ініціювати пе-регляд судових рішень, що набрали законної сили, з підстав не здійснення або не-належного здійснення суб`єктами владних повноважень захисту державних інтересів. У цій справі прокурором подана апеляційна скарга в інтересах держави в особі дер-жавного органу - Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке як третя особа у справі, будучи поінформованим про ухвалення судом незаконного рі-шення, що порушує інтереси держави, внаслідок неналежного здійснення своїх влад-них повноважень не вжило заходів до оскарження такого судового рішення. Прокура-тура ознайомилася з матеріалами справи 05 травня 2020 року, 26 травня 2020 року нею сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, 28 травня 2020 року по-дана власне сама апеляційна скарга. У межах присічного річного строку на оскаржен-ня рішення суду, у найменш технічно можливий термін, без зайвих зволікань проку-ратура скористалася процесуальним правом на звернення з апеляційною скаргою. До подібних висновків щодо сумлінного, добросовісного ставлення прокурора до наяв-них у нього процесуальних прав та обов`язків, існування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі, де прокурор участі не приймав, дійшов Верховний Суд 07 жовтня 2019 року у справі № 802/1599/18-а, 31 березня 2021 року у справі № 280/1426/20. Позиції про наявність підстав для вступу прокурора у справу, де він не був стороною, не приймав участі, шляхом ініціювання апеляційного перегляду рішення суду притримався Верховний Суд у справі № 182/1713/17 від 17 липня 2018 року.

Ухвалою апеляційного суду від 28 серпня 2021 року клопотання заступника прокурора Вінницької області Кравчука О. Л. задоволене як обгрунтоване, прокурору поновлений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року як такий, що пропуще-ний з поважних причин. У справі вдруге відкрите апеляційне провадження, учасникам справи роз`яснене право подати відзив на скаргу.

Не дивлячись на часткове задоволення його позовних вимог, ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції від 09 вересня 2019 року не оскаржив.

Ухвалою апеляційного суду від 14 вересня 2021 року задоволене клопотання пер-шого заступника керівника обласної прокуратури Гайворона В. М., до участі у справі залучені правонаступник відповідача Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області - Тростянецька об`єднана територіальна громада, право-наступник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Тростянецької районної державної адміністрації - Гайсинська районна державна адмі-ністрація Вінницької області. Залучення правонаступників до участі у справі здійснене з урахуванням та на виконання норм Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» ( стаття 8 ), положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Вінницької області», згідно якого Четвертинівська сільська рада Тростянецького району Вінницької області увійшла до складу створеної 25 жовтня 2020 року Тростянецької об`єднаної територіальної громади. Розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації від 16 січня 2021 року № 25 на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» Тростянецька районна державна адміністрація реорганізована шляхом приєднання до Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області.

27 вересня 2021 року до апеляційного суду надійшло письмово викладене пояс-нення представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Ко-вальчука В. І. на апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької обласної про-куратури Кравчука О. Л., яке по суті є відзивом на скаргу. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у поясненні ( відзиві ) зазна-чає про необгрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, необхід-ність його скасування у зв`язку з неповним з`ясуванням, недостовірністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, ухвалення цього рі-шення за невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм ма-теріального права, що призвело до неправильного її вирішення. Виклавши у відзиві окремі норми Законів України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )», «Про внесення змін до дея-ких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогоспо-дарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Укра-їні», положення Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогос-подарського виробництва», від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і ор-ганізаціям», представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій об-ласті підкреслює, що дана державна установа не є розпорядником земельних часток ( паїв ). Щодо зобов`язання виділити земельну частку ( пай ), то суди не можуть пере-бирати повноваження органів виконавчої влади, давати вказівки щодо розпорядження дискреційними повноваженнями. Така позиція є усталеною та узгоджується, зокрема, з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи, прийнятими 11 березня 1980 року на 316-й нараді, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискре-ційних повноважень, під якими слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 березня 1988 року у справі «Олссон проти Швеції» зазначив, що суди повинні віднов-лювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. З урахування викладеного представник Ковальчук В. І. вважає, що суд вправі зобов`язати відпові-дача до виконання покладених на нього законами та підзаконними актами обов`язків, але не може вказувати, яке конкретно рішення ( дії ) необхідно прийняти ( вчинити) відповідачу.

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області підтримує апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, просить скасува-ти рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 28 серпня 2021 року правом подати відзиви на апеляційну скаргу інші учасники справи не ско-ристалися.

27 вересня 2021 року до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі, який вважає, що на підставі статті 272 ЦПК України йому повинна була направлятися копія ухвали апеляційного суду від 16 серпня 2021 року про залишення скарги прокурора без руху для надання ним на свій розсуд клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Процитувавши у клопотанні мотивувальну частину постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року, ухвали апеляційного суду від 28 серпня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі, ОСОБА_1 стверджує, що особа, яка подала апеляційну скаргу, могла дізнатися про наяв-ність оскаржуваного рішення суду першої інстанції з дати його оприлюднення, тобто 18 вересня 2019 року, чи безпосередньо в суді, або завдяки Єдиному державному реєстру судових рішень. Посилання прокурора на ознайомлення зі змістом оскаржу-ваного рішення суду лише 05 травня 2020 року, на думку позивача, не відповідає дійсності, оскільки із змістом рішення він був ознайомлений 04 травня 2020 року. На-вівши норму частини першої статті 127 ЦПК України, окремі рішення Європейського суду з прав людини, ОСОБА_1 вказує на помилковість відкриття апеляцій-ного провадження у справі, просить його закрити, постановивши ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької обласної прокуратури на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року.

У судове засідання 29 вересня 2021 року учасники справи, окрім прокурора Кра-вчука О. Л. , не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи, що свідчать додані до її матеріалів докази. Представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Ковальчук В. І. у відзиві на апеля-ційну скаргу прокурора просить здійснити розгляд справи за відсутності представ-ника цієї третьої особи. Керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану у справу по суті апеляційного оскар-ження у відсутності тих її учасників, котрі не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі заступника прокурора Вінницької обласної прокуратури Кравчука О. Л., дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеля-ційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає безумовному задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, воно є незаконним, необ`єктивним, таким, що не відповідає нормам матеріального права, порушує норми процесуального права, які регулюють виниклі та дійсні право-відносини між сторонами у справі.

Насамперед необхідно зазначити про безпідставність клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі. Посилання позивача в обгрунтування цього клопотання на статтю 272 ЦПК України є помилковим, оскільки, наразі, йдеться про апеляційне провадження, яке не упорядковується вказаною статтею процесуального закону. Натомість прокурором апеляційна скарга подана в межах присічного річного строку та з урахуванням тієї обставини, що він не брав участі у справі, а Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області неналежно виконувало свої обов`язки по виконанню функцій держави з регулювання земельних відносин, апеляційний суд дійшов переконання про обгрунтованість та необхідність поновлення строку прокурору на оскарження рішення суду, яке суперечить нормам чинного законодавства.

Крім цього, наполягаючи на закритті апеляційного провадження з причини про-пуску прокурором на дев`ять місяців процесуального строку на оскарження рішення суду, позивач замовчує безпідставність пропуску ним самим позовної давності для звернення в суд з вимогою про визнання права на земельну частку (пай), зобов`язання органу влади виділити йому землю через більше ніж двадцять років з часу, коли йому достеменно і безспірно було відомо про невидачу сертифіката на право на земельну частку ( пай ). Замовчує ОСОБА_1 й об`єктивний факт щодо отримання ним земельної частки ( паю ) на території на той час Оляницької сільської ради Тростя-нецького району Вінницької області, не згадує про те, що, перебуваючи у трудових відносинах з КСП ім. Б. Хмельницького, у нього є або немає доказів того, чи був він членом цього КСП. Це питання залишається ним як позивачем недоведеним до відома суду. За такої причини внесення ОСОБА_1 у списки громадян, які мали право на земельну частку ( пай ), не дало йому права у подальшому на отримання землі, через що він її й не отримав, сертифікат на земельну частку ( пай ) йому не був виданий.

Відверто, очевидно незаконне рішення суду не має права на існування, оскаржу-ване прокурором рішення суду першої інстанції підлягає безумовному скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову за його безпідставністю. Викладені судом першої інстанції в оскаржуваному проку-рором рішенні висновки свідчать про неправильне застосування, нехтування чинними нормами матеріального та процесуального права, поверхневість та необ'єктивність вирішення судом заявлених позовних вимог на користь ОСОБА_1 .

Визнання позову на той час відповідачем в особі Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області не тягнуло обов'язку суду відповідним рішенням задоволити заявлені вимоги у разі їх незаконності. Чинне цивільне процесуальне законодавство передбачає можливість суду у разі визнання відповіда-чем позову за наявності для того підстав ухвалити рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд з метою ухвалення законного, об`єктивного, обгрунтованого рішення.

Судом встановлено, що 01 жовтня 1996 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в КСП ім. Б. Хмельницького с. Четвертинівка Тростянецького району Він-ницької області на посаду головного бухгалтера, звільнений із займаної посади 07 грудня 1997 року, що підтверджується копією трудової книжки ( не книжки колгосп-ника ) НОМЕР_1 . Чи був позивач прийнятий у члени КСП ним, матеріалами спра-ви не доводиться.

24 грудня 1996 року КСП ім. Б. Хмельницького с. Четвертинівка виданий Дер-жавний акт на право колективної власності на землю серії ВН № 000002, що підтвер-джується інформацією відділу Держеокадастру у Тростянецькому районі Вінницької області від 30 липня 2019 року №0-2-0.36-64/117-19.

Згідно архівного витягу від 10 липня 2017 року № 30 з протоколу № 1 звітних зборів уповноважених членів колгоспу ім. Богдана Хмельницького від 01 лютого 1997 року затверджені списки членів КСП, які поступили на роботу з 17 травня по 23 гру-дня 1996 року та одержали право на земельний пай, серед яких значиться ОСОБА_1 , однак сертифікат на право на земельну частку ( пай ), державний акт на землю йому не видавалися, земельна ділянка ( пай ) не виділялася.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» основним документом, що посвідчує право на земельну частку ( пай ), є сертифікат на право на земельну частку ( пай ), виданий ра-йонною ( міською ) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку ( пай ) є також рішення суду про визнання права на земельну частку ( пай ).

Пунктом другим Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогоспо-дарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку ( пай ) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, коопе-ративу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України ( в редакції 1990 року ) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. З наведеного зміс-ту убачається, що особа набуває право на земельну частку ( пай ) у разі, якщо на мо-мент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві та була його членом.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, заступник прокурора Вінницької обласної прокуратури Кравчук О. Л., зокрема, зазначив, що суд в порушення приписів цивільного процесуального закону, що діяв на час виникнення правовідносин з порушення прав, на думку позивача, невиділенням йому земельного паю, не засто-сував позовну давність у вирішенні спору, не дивлячись на те, що позов ОСОБА_1 заявлений в суд більше як через двадцять років з часу порушення, за його твердженням, приватного права, інтересу. Незаконне рішення породжує право влас-ності позивача, яке не могло б виникнути у разі належної перевірки, встановлення фактичних, об'єктивних обставин справи судом першої інстанції. Окремо прокурор зазначив, що державний орган, в інтересах якого прокуратурою оскаржене явно неза-конне рішення суду, з моменту ухвалення останнього жодних заходів щодо його пере-гляду в апеляційному порядку не вживав. Це свідчить про бездіяльність цього органу, до компетенції якого віднесені представницькі повно-важення держави у даній сфері. Через вказане на підставі статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56 ЦПК України прокуратурою подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, вони обгрунтовано спросто-вують висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, є об`єк-тивно достатніми для визнання вимог позивача такими, що підлягають залишенню без задоволення як безпідставні та недоведені.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основопо-ложних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керу-ється критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випли-вати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встанов-лених цим Кодексом.

Частиною другою статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, досто-вірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК України ). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( частина перша статті 77 ЦПК України ).

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд спроможний отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Всупереч зазначеному суд першої інстанції не з`ясував, а ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів про те, що він залишався членом КСП ім. Б. Хмельницького на час проведення розпаювання і видачі сертифікатів на право на земельну частку ( пай ). Про цей важливий факт уже зазначалося вище, але через його важливість для правильного вирішення цього спору убачається зовсім не лишнім іще раз на ньому наголосити.

Пунктом шостим листа-роз`яснення Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 наголошувалося, що при розгляді справ про визнання права на земельну частку ( пай ) судам необхідно: а) перевіряти наявність підстав, передба-чених Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприєм-ствам, організаціям», відповідно до пункту другого якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогос-подарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами від-повідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в указаних підприємствах, кооперативах, товариствах, а про наявність трудових відносин з ними; б) досліджувати статут підприємства, оскільки відповідно до статті 4 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту, у якому вка-зується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї; в) з`ясовувати, коли було видано державний акт на право колективної власності на землю, оскільки член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної влас-ності на землю, набуває права на земельну частку ( пай ) з дня видачі цього акта.

Аналогічно відповідне питання висвітлене у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Відповідно до аб-зацу четвертого цього пункту позови громадян, пов`язані з паюванням земель, мо-жуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільсь-когосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення зе-мельної частки ( паю ) в натурі тощо.

Статтею 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки ( паю ).

Нормами статей 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» визначені пов-новаження сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв). Так підставами для виділення земельних ділянок у натурі ( на міс-цевості ) власникам земельних часток ( паїв ) є рішення відповідної сільської, се-лищної, міської ради чи районної державної адміністрації. При цьому сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв ) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Окремо, не вперше, апеляційний суд визнає доцільним звернути увагу на ту фактичну обставину у цій справі, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання земельної ділянки ( паю ) на території Оляницької сільської ради Тро-стянецького району Вінницької області, йому надана земельна ділянка площею 2,5097 га, що ним не оспорюється, а, навпаки, замовчується. Відповідно до норм частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок без-оплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, здійсню-ється один раз по кожному виду використання. Згідно з цією нормою закону отри-мання позивачем ще однієї земельної ділянки ( паю ) на території іншого органу міс-цевого самоврядування було б порушенням статей 25, 116, 121 Земельного кодексу України, урешті порушувало б інтереси держави.

Розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку ( пай ), зобов`язання Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області виділити позивачу земельну частку ( пай ) із земель резервного фонду сільської ради, задоволивши позов у частині визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку ( пай ) розміром 2,61 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі на території Четвертинівської сільсь-кої ради Тростянецького району Вінницької області, суд першої інстанції у пору-шення вимог статей 12, 206 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясу-ванню обставин справи, зокрема, не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що їх регулюють. Суд першої інстанції, при розгляді справи допустив такі порушення чинного законодавства, що призвели до неправиль-ного, помилкового вирішення спору.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи необхідність залишення без задоволення у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 , на користь обласної прокуратури з позивача підлягають стягненню по-несені скаржником судові витрати у справі з оплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької обласної прокуратури Кравчука Олексія Леонідовича задоволити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тростя-нецької селищної об`єднаної територіальної громади в Гайсинському районі Вінниць-кої області про визнання права власності на земельну частку (пай) скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Тростянецької се-лищної об`єднаної територіальної громади в Гайсинському районі Вінницької області про визнання права власності на земельну частку ( пай ) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури ( код 02909909, МФО 820172, розрахунковий рахунок IBAN НОМЕР_3 ) сплачений при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у дохід держави судовий збір у розмірі 2114,40 гривень ( дві тисячі сто чотирнадцять гривень 40 коп. ).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді О. Ю. Береговий

В. П. Рибчинський