У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - Малюк В.М., при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю., розглянувши заяву адвоката Ламбрух О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення поданого ним позову до Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Ламбрух О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, про визнання права власності.

Одночасно з пред`явленням позову, представником позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить: накласти арешт на автобусну зупинку в комплексі з торговим павільйоном загальною площею 31,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ) та накласти арешт на автобусну зупинку в комплексі з торговим павільйоном загальною площею 15,6 m2 в АДРЕСА_2 ) до розгляду даної справи по суті та заборонити Ужгородській міській раді, в тому числі Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради приймати будь-які рішення щодо автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном загальною площею 31,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (біля тераси «Шахта») та автобусної зупинки в комплексі з торговим павільйоном загальною площею 15,6 м2 в АДРЕСА_2 ) або прав на них в будь - який спосіб, в тому числі, але не виключно щодо викупу, продажу чи оренди через аукціон або за конкурсом та іншими способами, а також заборонити передавати у власність, розпорядження, користування, оренду громадян чи юридичних осіб, укладати додаткові угоди, включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації шляхом викупу, укладати та підписувати договори оренди, заборонити проникнення в спірні приміщення з метою його фактичним заволодінням, заборонити будь-які дії щодо знесення, перебудови та реконструкції спірного майна.

В обґрунтування вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача зазначає, що на даний час Департамент міського господарства Ужгородської міської ради має намір протиправно здати спірне майно в оренду.

Зокрема, відповідач оголосив про проведення аукціону, який призначено на 18.09.2021 року, що може призвести до протиправного позбавлення Позивача права власності.

Відтак, з метою виключення протиправного відібрання майна, внаслідок чого позивача буде позбавлено права власності ще до вирішення заявленого позову по суті та усунення можливості передачі його в оренду, недопущення порушення законних прав та інтересів позивача, адвокат вважає, що існує необхідність вжиття судом наведених вище заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом відповідно до вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, тобто без повідомлення учасників справи.

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 - 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Що стосується вимоги адвоката Ламбрух О.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Значення цього інституту полягає в тому, що ним захищаються права позивача у разі несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати чи знищити його та з метою попередження інших потенційних труднощів, що виникають під час реалізації рішення суду у конкретній справі.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як слідує зі змісту поданої заяви, заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову, позивач зазначає, що на даний час Департамент міського господарства Ужгородської міської ради має намір протиправно здати спірне майно в оренду, зокрема, відповідач оголосив про проведення аукціону, який призначено на 18.09.2021 року, що може призвести до протиправного позбавлення ОСОБА_1 права власності, чим буде заподіяно шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в цивільній справі, і для відновлення його прав та інтересів необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд, вивчивши надані заявником докази, дійшов висновку, що між сторонами дійсно виник спір, але доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову суду не надано.

Суд вважає, що доводи заявника ґрунтуються виключно на припущенні, при цьому ризик невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову недоведений.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою та непідтвердженою належними доказами, які дають підстави вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Окрім того, забезпечення позову шляхом заборони органам місцевого самоврядування вчиняти будь-які дії та приймати будь-які рішення, є втручанням у дискреційні повноваження вказаного органу.

Згідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказані обставини зважаючи на те, що спір по суті, на даний час ще не вирішується, відповідно до вимог ч.10 ст. 150 ЦПК України, позбавляють суд можливості вжити заходи забезпечення позову, що вказані адвокатом Ламбрух О.С., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 у поданій заяві.

З огляду на викладене, дослідивши зміст поданих позовних вимог, матеріали справи, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд зважаючи на те, що позивачем не наведено достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання в подальшому рішення суду або ефективного захисту, приходить до висновку про відсутність підстав для застосування зазначених позивачем заходів забезпечення позову, а тому в задоволенні заяви, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,157,258-261,263,268,353,354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви адвоката Ламбрух О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення поданого ним позову до Ужгородської міської ради та Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк