Справа № 350/870/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/738/21
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Фединяк
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого: Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю

представників: ОСОБА_1 адвоката Ошуста С.Є.;

ОСОБА_2 адвоката Мельника Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Перегінської селищної ради Рожнятівського району про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 05 серпня 2016 року, постановлене в складі судді Пулика М.В., в смт Рожнятів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до Перегінської селищної ради Рожнятівського району про визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на домоволодіння, що в цілому складається з житлового будинку площею 58,9 кв.м., погребу площею 9,0 кв.м., господарського приміщення 16,3 кв. м., воріт площею 3,5 м. кв. та огорожі площею 3,3 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1 . Вона є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка та на момент смерті чоловіка вони перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали разом і вона вступила у фактичне володіння спадковим майном. Бажаючи оформити право на спадкове майно та отримати свідоцтво про право на спадщину вона звернулась із заявою до Рожнятівської державної нотаріальної контори. Проте постановою державного нотаріуса Першої Рожнятівської нотаріальної контри № 701 від 08.07. 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність документа про право власності на спадкове майно. Просить визнати за нею ОСОБА_2 право власності на спадкове домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 .

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2016 року ОСОБА_2 до Перегінської селищної ради Рожнятівського району про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 (дочка померлого ОСОБА_3 ) подала апеляційну скаргу, якою стверджує, що про існування даного судового рішення їй стало відомо у березні 2021 року, оскільки як спадкоємиця першої черги за законом після смерті свого батька, власника спірного будинковолодіння, ні позивачем ні судом першої інстанції не була залучена до участі у справі як відповідач. Оскільки з 30 червня 1983 року постійно проживає в іншій області до смт. Перегінське приїжджала рідко, є особою похилого віку тому вважає, що даний факт ОСОБА_2 від неї приховала. Рішення суду вважає незаконним та необгрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Просить, залучити її ОСОБА_1 до участі у справі як відповідача, оскільки рішення в справі впливає на її права та обов`язки щодо спадкового майна. Також рішення Рожнятівського районного суду від 05 серпня 2016 року про визнання права власності на спадкове майно просить скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

05 травня 2021 року ОСОБА_2 подала відзив в якому заперечує доводи подані ОСОБА_1 у апеляційній скарзі. Зокрема вказує на те, що ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 з часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст. 549 ЦК України спадщину не прийняла, ні шляхом вступу у фактичне управління та володіння спадковим будинковолодінням, ні шляхом звернення в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Таким чином її заява про те що вона судом не була залучена до участі у справі як відповідач і цим порушено її права на спадкування є безпідставним тому, що ухвалене судом рішення ніяким чином не порушує її права та обов`язки.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просить задовольнити подану скаргу.

Представник ОСОБА_2 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає їх безпідставними, а оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 як дружина є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 та інших спадкоємців немає, на момент смерті чоловіка вона проживала разом з ним подала заяву про прийняття спадщини, таким шляхом отримала спадщину.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про одруження спадкодавець ОСОБА_3 та ОСОБА_2 22 серпня 1983 року зареєстрували шлюб у Перегінській селищній раді Рожнятівського району, актовий запис №76 (а.с.8).

Відповідно копії паспорта серія НОМЕР_1 , виданого 02.07.2001 року Рожнятівським РВ УМВС в Івано-Франківській області підтверджується, що ОСОБА_2 з 18.03.1985 року по даний час проживає по АДРЕСА_1 (а.с.).

Згідно довідки виданої виконкомом Перегінської селищної ради від 06 липня 2016 року день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 1912 р.н. разом з спадкодавцем по АДРЕСА_1 зареєстрована дружина ОСОБА_2 (а.с.19).

25 листопада 1987 року спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт згідно якого на випадок своєї смерті належну йому автомашину марки ВАЗ - 21063, випуску 1986 року заповів ОСОБА_4 (а.с.124).

Згідно свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 12 січня 2004 року спадкоємцем автомашини марки ВАЗ - 21063, випуску 1986 року був ОСОБА_4 (а.с.123).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.110).

Довідкою нотаріуса Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 08 липня 2016 року № 701/02-14 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документа про право власності на спадкове домоволодіння. (а.с.10)

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, реєстрація актового запису про шлюб від 22 березня 2012 року за №8 реєстраторм відділ державної реєстрації актів цивільного стану Рожнятівського районного управління юстиції Івано-Франківської області, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на ОСОБА_1 (а.с.34).

Свідоцтвом про народження підтверджено, що ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.47)

Довідкою нотаріуса Першої Рожнятівської державної нотаріальної контори від 19 березня 2021 року №134/01-16 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини. Також зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа заведена 10 січня 2004 року за №3/2004 спадкоємці є : за заповітом - ОСОБА_4 1953 р.н., зп законом дружина спадкодавця - ОСОБА_2 1959 року народження (а.с.49).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

При вирішенні спору у цій справі підлягають застосуванню положення актів цивільного законодавства, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин ( відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ).

Відповідно до частини першої статті 548 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

У частині першій та другій статті 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12 зроблено висновок, що «відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках. Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину».

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Як вбачається з змісту апеляційної скагри та доданих до неї матеріалів, ОСОБА_1 , яка не була учасником справи при її розгляді судом першої інстанції, наполягає на порушенні оскаржуваним рішенням її прав та інтересів на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 , остільки вона є спадкоємцем першої черги та має право на обов`язкову частку у спадщині.

За змістом частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Установлено, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 , відповідно частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті ОСОБА_3 ) протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не подала жодних доказів, що вона фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Разом з тим, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2016 року, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 не порушено

прав та інтересів ОСОБА_1 на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_3 .

Суд відхиляє доводи апелянта про те, що її безпідставно не залучено до участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Перегінської селищної ради Рожнятівського району про визнання права власності на спадкове майно,так як суперечать розсненням, даним у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" згідно яких відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Такі ж розснення дані у листі вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, що належними відповідачами у спорах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є інші, окрім позивача, спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем знаходження майна.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Оскільки питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2016 року не вирішувались, то відкрите апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Керуючись п.3 ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Рожнятівського районного суду від 05 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Перегінської селещної ради Рожнятівського району про визнання права власності на майно в порядку спадкування закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 28 липня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський