Справа № 212/4152/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Козлова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Машошиної Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільним сумісним майном, виділ Ѕ частини з спільного сумісного майна та визнання права власності на Ѕ частину квартири, -

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від себе та як законний представник малолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення.

21 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири спільним сумісним майном, виділ Ѕ частини з спільного сумісного майна та визнання права власності на Ѕ частину квартири. 13 вересня 2021 року первіснй позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

За позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 в обґрунтування заявлених вимог зазначено, що починаючи з травня місяця 1995 року вона проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу, знаходячись з останнім у фактичних шлюбних відносинах, мали спільний бюджет. В період проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.1996 року на спільні кошти була придбана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу квартири був укладений за усної згоди на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Після придбання зазначеної квартири, сторони переїхали до приміщення придбаної квартири, де продовжували проживати однією сім`єю, а 22 березня 1997 року уклали шлюб, який був зареєстрований Савронським відділом реєстрації актів громадянського стану П`ятихатського району Дніпропетровської області. Від шлюбних відносин народилась дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17.02.2014 року шлюб між подружжям було розірвано. В 2017 році позивач виїхала на роботу до Республіки Польща. При цьому, частину отриманих коштів висилала відповідачу на оплату комунальних послуг, а також на погашення кредитних коштів, які були взяті на ремонт спірного житла в 2009 році. Просить визнати придбану сторонами квартиру спільним сумісним майном та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Нестерова О.М., підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені в позові.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що знає ОСОБА_2 з 1985 року. В 1996 році вона надала ОСОБА_2 під розписку грошові кошти в розмірі 1000 доларів США для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Гроші в подальшому були повернуті, зобов`язання боржницею було вконано належним чином.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що знає ОСОБА_2 з шкільних років. З ОСОБА_8 познайомилась в 1995 році, коли вони зі Смігановською зійшлись та сумісно проживали на м-ні АДРЕСА_3 , номер квартири не пам`ятає. Пояснила, що їй відомо про той факт, що позивачка брала гроші в борг, щоб придбати квартиру, придбана квартира була оформлена на ОСОБА_9 . В квартирі був зроблений тільки косметичний ремонт, оскільки після купівлі квартири грошей залишилось обмаль. Після приведення квартири в більш-менш жилий стан, ОСОБА_10 переїхали туди на постійне проживання. В 1997 році сторони зареєстрували шлюб. В 2007 році ОСОБА_2 не працював, мав мінливі заробітки, ОСОБА_11 працювала в лікарні та несла тягар утриманні родини на собі. В зв`язку з важким матеріальним становищем, наявністю банківського кредиту (брався на поліпшення умов в спірній квартирі) ОСОБА_2 виїхала на заробітки у Польщу.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_12 (сестра ОСОБА_2 ) пояснила що сестра з 1995 року проживала сумісно з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 . Потім, вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Квартира була придбана за 1500000 карб. Коштів на придбання квартири не вистачало, тому ОСОБА_13 вимушена була взяти 1000 доларів США в борг. З ними проживала донька ОСОБА_11 від першого шлюбу ОСОБА_3 . ОСОБА_11 працювала медсестрою, а ОСОБА_14 охоронником. В 1997 році вони зареєстрували шлюб. У них народилась донька. З 2008 року по 2014 рік ОСОБА_2 офіційно не працював, мав мінливі заробітки. Щоб повернути борги по кредиту, комунальні послуги, ОСОБА_2 в 2017 році поїхала на заробітки в Польщу. Кошти на утримання квартири висилала відповідачу ОСОБА_2 щомісячно через АТ КБ «ПриватБанк». Коли ОСОБА_11 поїхала на заробітки, її донька ОСОБА_15 разом зі своєю дитиною ОСОБА_16 вихала з квартири, в зв`язку з плохими відносинами з відповідачем. Коли ОСОБА_2 в 2018 році повернулась додому, то потрапити в квартиру не змогла в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 змінив замки, а ключі їй надавати відмовився.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні були встановлені факти, які ніхто не заперечував:

- ОСОБА_2 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу з 22 березня 1997 року;

- від шлюбу подружжя мають спільну дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2014 року - шлюб між сторонами розірвано. У справі, яка розглядається судом, встановлено, що квартира придбана у період до 1997 року, тобто до укалдення шлюбу між сторонами. Тому, до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення КпШС України, який не передбачав можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. У такому випадку має місце спір про поділ майна між особами, які не є сім`єю, і який повинен вирішуватися на підставі положень Закону України "Про власність", зокрема, статті 17 цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 06 травня 1996 року ОСОБА_17 придбав у власність трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_5 . Вказаний договір купівлі-продажу був посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за №1395 (а.с.5).

Зазначений договір зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 23.05.1996 номер запису 114 в книзі: 46 П-114.

Судом встановлено, що спірна квартира набута сторонами за час спільного проживання фактично однією сім`єю, коли вони не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Факт сумісного докладання коштів та зусиль щодо подальшого утримання цього майна, а також його значного поліпшення в подальшому, а відтак зростання ціннності спірного майна встановлено дослідженням доказів в судовому засіданні. Цими доказами є: покази свідків по справі, що наведені вище, копія розписки про отримання позивачкою в борг для купівлі цієї квартири грошових коштів, призначення яких одностайно і чітко підтвердили всі свідки, документи про переказ коштів відповідачу із-за кордону для утримання квартири.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ця квартира належить сторонам судового спору на праві спільної сумісної власності. Інший правовий режим цієї квартири не встановлений письмовим договором між сторонами по справі. Розмір часток у такому випадку потрібно визначати наступним чином. Судом чітко встановлено, що фактично в даному випадку мова йде про вирішенні спору про поділ майна, набутого сім`єю, оскільки встановлено факт проживання однією сім`єю і факт ведення спільного господарства, тобто застосування до спірних правовідносин положень ст.17 ЗУ «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу, що передбачено ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше; або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю, згідно з п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність"; квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані під час приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність, відповідно до ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. При цьому, ч.2 ст.17 вказаного закону зазначає: розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Судом встановлено, що вартість квартири на момент її придбання (травень 1996 року) становила 150 000 000 карбованців. Відповідно до Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року №762/96 ця сума з огляду на деномінацію грошової одиниці в Україні відповідала сумі 1500 гривень. Із загальновідомих джерел відомо, що офіційний курс склав на 2 вересня 1996 року - 1,76 грн за долар США. Отже, сума купівлі квартири виражена у валюті (долари США) складала орієнтовно на момент купівлі 850 доларів США. Отже, позивачка, крім грошових коштів, які позичила на купівлю квартири, мала кошти від офіційного заробітку, відтак її участь у купівлі кваритири знаходить своє підтвердження і виходячи з положення ч.2 ст.17 ЗУ «Про власність», вона має мала б отримати переважну частку у спільному майні співлвасників, але в позовних вимогах вона ставить питання про Ѕ частину, тобто виходить з принципу рівності часток. Суд, задовольняючи позов не може виходити за межі позовних вимог.

Тому, виходячи з наведених вище міркувань, суд виходить із рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3,8, 60, 61, 63, 70, 74 Сімейного Кодексу України, ст. 368, 372 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 12, 82, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання квартири спільним сумісним майном, виділ Ѕ частини з спільного сумісного майна та визнання права власності на Ѕ частину квартири - задовольнити.

Визнати трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .

Виділити ОСОБА_2 на праві власності Ѕ частину трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Повне рішення буде виготовлено 18 вересня 2021 року.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: Ю. В. Козлов