Справа № 459/2073/21
Провадження № 2/459/810/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Жураковського А.І.

з участю секретаря судового засідання Ганас К.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

Позивач пред`явив позов до відповідача про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.00213.004296837, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 86 000 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Згідно п. п. 1.3., 1.4. Кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує змінювану процентну ставку в розмірі 12,49% (маржа банку) річних та станом на день укладення кредитного договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 21,99 %. Згідно п. 1.11 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Так, згідно колонки 7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором про споживчий кредит п. 6.1. кредитного договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 42 916 грн. 80 коп., яку згідно п. 2.1., 6.1. кредитного договору ОСОБА_1 повинен сплачувати на транзитний рахунок № НОМЕР_1 відкритий у банку щомісячними внесками включно до 04 дня /числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Позивач зазначає, що після укладення кредитного договору йому стало відомо, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися на безоплатній основі, також банк здійснив неправильне нарахування процентів по кредиту, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору частково недійсним та повернення банком зайво сплачених ним коштів.

Позивач зазначає, що умова кредитного договору, що передбачає плату за обслуговування кредитної заборгованості призводять до істотного дисбалансу сторін та є підставою для визнання кредитного договору у тій частині недійсним. Так, загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, що встановлений у п.6.1. Кредитного договору становить 42 916 грн. 80 коп. і складає аж 187,92 % від розміру процентів по Кредитному договору та є більше чим у 2 рази. У свою чергу, розмір процентів за весь строк користування кредитом складає 22 837 грн. 74 коп.

Просить позовні вимоги задовольнити, визнати частково недійсними положення пункт 6.1 кредитного договору №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 p. та зобов`язати відповідача - АТ «Ідея банк», здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея банк», зарахувавши сплачену ОСОБА_1 плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу.

Ухвалою від 13.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 16.08.2021 року закрите підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

17.08.2021 року представник відповідача подав відзив, у якому просить відмовити у позові у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, про те, що відповідач не дотримався вимог закону щодо надання споживчого кредиту, та не довів що пункти договору є несправедливими. Додатково зазначив, що позивач був проінформований про те, щоб вносити плату за обслуговування кредиту, про що підписав кредитний договір. Просив розгляд справи проводити у його відсутності.

25.08.2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідач встановивши в кредитних договорах сплату щомісячної комісії (плати за обслуговування кредиту) спричинив істотний дисбаланс прав та інтересів позивача. При цьому ствердив, що відповідач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту банком, що є незаконним та не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тим більше, що сума, яка нарахована банком до сплати за таке обслуговування є такою, що становить половину суми, яку позивач отримав в кредит за кредитним договором. Тому, нарахування комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості) є несправедливим, зокрема, ставить у нерівне відношення позивальника порівнюючи з банком у якому структурні підрозділи та працівники, що покликані здійснювати обслуговування кредитної заборгованості виконуючи свої функціональні обов`язки. Вказує, що за таких обставин кредитні договори в частині встановлення щомісячної комісії за фактичне управління кредитом слід визнати недійсним.

01.10.2021 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Підтримує позовні вимоги та просить задовольнити.

З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке.

04 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № Z06.00213.004296837, за умовами якого (п.1.1.) банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 86 000 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору.

Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору банк надає кредит у день його підписання строком на 24 місяців.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі 21,99% річних.

Згідно п. 1.11 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе:

надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC- повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 4 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів. Платежі здійснюються на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за договором; 2) для погашення нарахованої заборгованості за договором, строк сплати якої не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно з пунктом 3.3.1 цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в тому числі дострокове погашення заборгованості за кредитом).

Згідно з пунктом 5.1. кредитного договору позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено, що цей договір є укладеним з дня його підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У пункті 5.7 кредитного договору зазначено, що згідно з Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна ставка складає 103,95088197 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 151 754,54 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань, відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п. 8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що відповідач у кредитному договорі № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року встановив щомісячну плату за надання інформації з приводу виконання кредитного договору, а саме: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення CMC; повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором ( надалі - «графік щомісячних платежів»).

Однак відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить наведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними.

Крім того, за змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінюватим умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження № 61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року.

Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині визначення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаних договорів платежів та зарахувати сплачену позивачем суму в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року, що на думку суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства та повернути сплачену позивачем плату за обслуговування кредитної лінії, оскільки відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.20 Закону України «Про споживче кредитування», договір страхування життя відноситься до супутньої послуги, за яку Банк може отримати лише одноразову плату або споживач її сплачує за власний рахунок.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України « Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом не включаються платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у справі № 695/3474/17 зазначив, зокрема, що відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Так відповідач, встановивши в кредитних договорах сплату щомісячної комісії (плати за обслуговування кредиту), спричинив істотний дисбаланс прав та інтересів позивача. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту банком, що є незаконним та не відповідає вимогам справедливості та суперечить ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Нарахування комісії (плати за обслуговування кредитної заборгованості) є несправедливим, зокрема, тому, що ставить у нерівне відношення позичальника порівнюючи з банком у якому є структурні підрозділи та працівники, що покликані здійснювати обслуговування кредитної заборгованості виконуючи свої функціональні обов`язки.

За таких обставин кредитні договори в частині встановлення щомісячної комісії за фактичне управління кредитом слід визнати недійсними.

Разом з тим, згідно положень статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У зв`язку із вказаним належить визнати недійною з моменту укладення договору умову п. 6.1. Кредитного договору № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року в частині визначеної в даному графіку комісії, що підлягає до сплати, яка досліджена судом в судовому засіданні та сумнівів у собі не викликає.

Зобов`язання відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення зазначених договорів платежів за обслуговування кредитної заборгованості та зарахування сплаченої позивачем суми таких платежів в рахунок інших обов`язкових платежів, що передбачені умовами кредитного договору № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року, на думку суду буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

Також, суд враховую правову позицію відповідно до Постанови Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17. При розгляді якої суд за ідентичних правовідносин між сторонами дійшов висновку про порушення прав споживача. В зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку відповідності пункту кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, та дійшли обґрунтованих висновків про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості, та зобов`язання ПАТ «Ідея Банк» зарахувати сплачену позичальником комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

З огляду на те, що судом було вжито всіх заходів задля забезпечення всебічного та повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є правомірними та їх слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду, окремо за дві вимоги немайнового характеру у загальному розмірі 1816 грн. 00 коп.

В частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки такі вимоги не доведені належними та допустими доказами.

Керуючись ст.ст.62, 81, 128, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 4, 15, 16, 203, 207, 215, ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування» суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним пункт 6.1. кредитного договору №Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року в частині встановлення плати за обслуговування кредиту та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», зарахувавши сплачену ОСОБА_1 плату за обслуговування кредиту в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № Z06.00213.004296837 від 04.09.2018 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.10.2021 р.

Суддя: А. І. Жураковський