Справа № 642/5870/21
Провадження № 2/642/2106/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А. М.,

за участю секретаря Корявець Ю.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадженя без йчасті сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідування, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідування, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок свідомого неналежного на протязі 7 років, що складає 85 місяців, неповного проведення відповідачами досудового розслідування, наявності безпрецедентних доказів безвідповідального ставлення відповідачів до своєї державної роботи як органу досудового розслідування, протиправної бездіяльності та протиправної дії відповідачів, що виразилися у знищенні (не долученні до кримінальних проваджень) постанов про закриття кримінальних проваджень, знищенні заяв ОСОБА_1 , невиконанні вказівок суду щодо виправлення недоліків досудового слідства, скасування постанов про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим, невиконанні клопотань про проведення слідчих дій, він зазнав негативного впливу на здоров`я, що призвело до необхідності відновлення здоров`я шляхом санаторного лікування за діагнозом: дисциркуляторна гіпертонічна атеро склеротична енцєфалопатія 2 стадії з лікворно-венозною дистензією вестибуло- атактичним синдромом; правостороння люмбоішалгія, болевий синдром; поясничний остеохондроз хребта; деформуючий остеоартроз колінних суглобів; активність 2 стадії; Ro зміни 1 ст. НФС 2 ст. Хронічний гастродуоденит; ремісія ; Гастро- зофагальна рефлюксна хвороба з єзофагітом А; Гемангіома правої долі печінки; Стеатогепатоз; ІБС-ішемічна хвороба серця; Атеросклеротичний кардіосклероз; Атеросклероз аорти, венечних артерій серця; СН 1 ст. Гіпертонічна хвороба 2 стадії 3 ступеню серцевого нападу, сердцево судинних захворювань; неврологічних захворювань, підвищення артеріального тиску, захворювань черевної порожнини, порушення сну, втрата свідомості, головокружіння; запаморочення свідомості, покалювання, викручування та болі кінцівок: ніг, рук; біль м`язів кісток кінцівок; головий біль вісонної частини черепа, гіпертонічної хвороби, депресія, психологічний стан пригніченості та відчуття «комок в горлі», підвищена втомлюваність, погіршення зору, депресія, втрати розуміння справедливості та інших захворювань. Внаслідок вищезазначених протиправних дій та протиправної бездіяльності правоохоронних органів з 2014 по 2021 позивач 9 разів потрапляв на стаціонарне лікування до Міської клінічної лікарні МКЛ № 27 у м. Харкові та МКЛ-№ 13. На теперішній час позивач потребує санаторного лікування за рахунок державного бюджету, наявність перелічених захворювань ОСОБА_1 пов`язує з початком досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000393, яке розпочалось 01.08.2014 року, наслідком якого, на думку позивача, стало щорічне проходження з 2014 по 2020 стаціонарного лікування у неврологічному, терапевтичному, інфарктному відділення Міської клінічної лікарні № 27 м. Харків,

Факт заподіяння моральної, матеріальної, майнової шкоди позивач також обґрунтовує розкраданням його коштовного майна і коштовного будівельного обладнання (металеві ліси), що було тимчасово залишено без нагляду внаслідок перебування позивача у 2008-2010 роках у СІЗО № 27 та було вчинено групою правоохоронців Київського району м. Харкова, які не провели дії, спрямовані на охорону майна позивача, та здійснили мародерство та рейдерське захоплення його майна, тому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду у розмірі 610 125 грн., що складається з 552500 грн. моральної шкоди із розрахунку по 6500 грн. за кожен з 85 місяців та грошових коштів на відшкодування санаторного лікування в сумі 57625 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 07.09.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами.

22.09.2021 року на адресу Ленінського районного суду м. Харкова від Територіального відділення Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, посилаючись на те, що з кінця 2020 року в провадженні ТУ ДБР у м. Полтаві перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000393 від 01.08.2014 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч.2 ст. 357 КК України, раніше досудове слідство здійснювалось органами прокуратури, доводи ОСОБА_1 зводяться до незгоди останнього з проведеним досудовим розслідуванням органами прокуратури й прийняттям останніми процесуальних рішень, в той час як надання оцінки рішенням слідчого на стадії досудового розслідування кримінального провадження здійснюється слідчими суддями. В порядку ЦПК України не передбачено встановлення фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ТУ ДБР у м. Полтаві та прокуратури під час досудового розслідування, а також визнання судом таких дій протиправними; наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб не може свідчити про незаконність їх діяльності та не є підставою для безумовного відшкодування моральної або матеріальної шкоди, оскільки порушене право позивача відновляється шляхом оскарження бездіяльності слідчих в порядку, визначеному КПК України, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом заподіяння моральної шкоди, а сам факт скасування постанови слідчого свідчить про реалізацію ОСОБА_1 передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин щодо спричинення позивачу моральних страждань саме діями (бездіяльністю) слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві у цьому кримінальному провадженні.

Позивач фактично намагається за рахунок коштів Державного бюджету України оплатити собі перебування у санаторії, медичні довідки, надані позивачем, датовані до початку здійснення досудового розслідування саме ТУ ДБР у м. Полтаві, жодним чином не підтверджує доводи наведені ОСОБА_1 щодо ТУ ДБР у м. Полтаві, відсутні документи щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями ТУ ДБР у м. Полтаві та наслідками у вигляді моральних страждань, які нібито відчував ОСОБА_1 ; слідчі ТУ ДБР у м. Полтаві, що проводять досудове слідство та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у статті 1174 Цивільного кодексу України, не належать. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Крім того, позов до Харківської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди кримінальному провадженню №0000393 від 01.08.2014, Позивачем вже пред`являвся (справа №646/8951/19) та рішення у цій справі набрало законної сили.

29.09.2021 року ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, у якому позивач посилається на введення відповідачем суду в оману щодо наявності рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, оскільки воно не має відношення до справи. Крім того, позивач не згоден з доводами представника відповідача, оскільки впевнений, що безпідставне закриття кримінального провадження спричинило йому страждання і він потребує лікування.

06.10.2021 на адресу Ленінського районного суду м. Харкова від Харківської обласної прокуратури, надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, у звязку з тим, що дії та рішення слідчих прокуратури Харківької обславі незщаконним не визнавались .

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи 19.10.2016 року ОСОБА_1 ознайомлений з правами та обов`язками потерпілого у кримінальному провадженню № 0000393 від 01.08.2014 року.

Згідно постанови слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Якутіна В. В. про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2014 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест І. М. від 24.10.2014 року скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Якутіна В. В. про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2014 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року.

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Якутіна В. В. про закриття кримінального провадження від 26 січня 2015 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

22.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся на адресу прокурора Харківської області з клопотанням про проведення слідчих дій, усунення недоліків досудового розслідування, виконання вимог ухвал слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова, продовження проведення досудового слідства.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Салайчук С. М. від 17.08.2015 року скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Якутіна В. В. про закриття кримінального провадження від 26 січня 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із не проведенням жодної слідчої дії після скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження від 26 вересня 2014 року.

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Якутіна В. В. про закриття кримінального провадження від 28 вересня 2015 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Єжова В. А. від 09.12.2015 року скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Якутіна В. В. про закриття кримінального провадження від 28 вересня 2015 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із не усуненням недоліків та не виконанням слідчих дій, зазначених в ухвалі суду.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Бондаренко О. С. про відмову у визнанні потерпілим від 12.02.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000393 від 01.08.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Корекян Н. Р. від 08.04.2016 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Бондаренко О. С. про відмову у визнанні потерпілим від 12.02.2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із відсутністю у постанові обгрунтування висновку про відсутність завданої заявнику матеріальної шкоди.

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Жеваго В. В. про закриття кримінального провадження від 24 лютого 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Чудновської І. І. від 14.03.2016 року скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Жеваго В. В. про закриття кримінального провадження від 24 лютого 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із відсутністю належної перевірки доводів заявника, не встановленням місцезнаходження 23 скарг заявника, наявністю в матеріалах не засвідчених належним чином копій документів.

21.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся на адресу слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Жеваго В. В. з клопотанням про проведення слідчих дій, усунення недоліків досудового розслідування, виконання вимог ухвал слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова, продовження проведення досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000393 від 01.08.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Корекян Н. Р. від 24.06.2016 року зобов`язано компетентні органи прокуратури Харківської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.03.2016 року відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 220 КПК України.

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Жеваго В. В. про відмову у визнанні потерпілим від 18.04.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000393 від 01.08.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Корекян Н. Р. від 24.06.2016 року скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Жеваго В. В. про відмову у визнанні потерпілим від 18.04.2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із відсутністю у постанові обгрунтування висновку про відсутність завданої заявнику матеріальної шкоди.

Постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Жеваго В. В. про закриття кримінального провадження від 28 квітня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Корекян Н. Р. від 24.06.2016 року скасовано постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури Харківської області Жеваго В. В. про закриття кримінального провадження від 28 квітня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із не проведенням жодної слідчої дії, що були зазначені у попередній ухвалі слідчого судді.

25.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся на адресу прокурора Харківської області з клопотанням про притягнення до відповідальності слідчих у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 28 липня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Корекян Н. Р. від 21.09.2016 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 28 липня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із не проведенням жодної слідчої дії, що були зазначені у попередній ухвалі слідчого судді.

22.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся на адресу слідчого відділу прокуратури Харківської області з клопотанням про проведення слідчих дій, усунення недоліків досудового розслідування, продовження якісного проведення досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000393 від 01.08.2014 року.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Міндарьової М. Ю. від 22.12.2016 року зобов`язано слідчого прокуратури Харківської області, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000393 від 01.08.2014 року розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.08.2016 року відповідно до вимог ст. 220 КПК України.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 03 листопада 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Чудновської І. І. від 30.11.2016 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 03 листопада 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із не повним дослідженням оставин справи.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2016 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Єжова В. А. від 22.02.2017 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із не з`ясуванням всіх зазначених заявником обставин вчиненого кримінального провадження.

20.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся на адресу слідчого відділу прокуратури Харківської області з клопотанням про проведення слідчих дій, усунення недоліків досудового розслідування, продовження якісного проведення досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000393 від 01.08.2014 року.

28.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся на адресу слідчого відділу прокуратури Харківської області з клопотанням про призначення у кримінальному провадженні № 0000393 від 01.08.2014 року судово-товарознавчої експертизи та проведенні інших слідчих дій.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 31 березня 2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Єжова В. А. від 11.04.2017 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 31 березня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із не з`ясуванням всіх зазначених заявником обставин вчиненого кримінального провадження.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 27 червня 2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Теслікової І. І. від 13.08.2018 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 27 червня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із неповним дослідженням обставин кримінального провадження.

01.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся на адресу прокурора Харківської області з клопотанням про притягнення до відповідальності слідчих та прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 29 серпня 2018 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Гребенюк В. В. від 27.12.2018 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 29.08.2018 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із передчасністю та необгрунтованістю оскаржуємої постанови.

Постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 31 січня 2019 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Сіренко Ю. Ю. від 16.12.2019 року скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Яковлева О. І. про закриття кримінального провадження від 31.01.2019 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із передчасністю та необгрунтованістю оскаржуємої постанови, а також неповнотою досудового розслідування.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтаві Шевченка А. В. про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2020 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях колишнього дільничого інспектора Київського РВ ОСОБА_2 та колишнього слідчого Київського РВ ОСОБА_3 складу кримінальних порушень, передбачених ч. 1 ст. 367 КК України, ч. 2 ст. 357 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова Гомади В. А. від 06.07.2021 року скасовано постанову слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтаві Шевченка А. В. про закриття кримінального провадження від 23.12.2020 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000393 від 01.08.2014 року, у зв`язку із передчасністю та необгрунтованістю оскаржуємої постанови, а також неповнотою досудового розслідування, відсутністю посилань на встановлені фактичні обставини.

Як вбачається з виписок із історії хвороби стаціонарного хворого № 8238 ХМКЛ № 27 від 20.12.2014 року, № 8425 від 26.12.2015 року, № 8000 від 23.12.2016 року, № 7623 від 18.12.2017 року, № 3239 від 17.12.2018 року, № 2167 від 03.04.2019 року, № 4025 від 29.12.2020 року, від 28.04.2021 року ОСОБА_1 має захворювання: дисциркуляторна гіпертонічна атеро склеротична енцєфалопатія 2 стадії з лікворно-венозною дистензією вестибуло- атактичним синдромом; правостороння люмбоішалгія, болевий синдром; поперековий остеохондроз хребта; деформуючий остеоартроз колінних суглобів; активність 2 стадії; Ro зміни 1 ст. НФС 2 ст. Хронічний гастродуоденит; ремісія ; Гастро- зофагальна рефлюксна хвороба з єзофагітом А; Гемангіома правої долі печінки; Стеатогепатоз; ІБС-ішемічна хвороба серця; Атеросклеротичний кардіосклероз; Атеросклероз аорти, венечних артерій серця; СН 1 ст. Гіпертонічна хвороба 2 стадії 3 ступеню; Хронічний трахеобронхит, ремісія; ожиріння 1 ст., хронічний простатит, мікроліти нирок, хронічний бронхіт, хронічний холецистит, хронічний пієлоніфріт та інші; хворіє протягом багатьох років, у 2008 році лікувався у неврологічному відділенні ХМКЛ № 27; рекомендовано санаторно-курортне лікування у санаторіях кардіологічного, неврологічного та гастроентерологічного профілю.

Суду надані копії рахунків-фактури: № 18/05 від 18.05.2021 року на оплату путівки до санаторію «Лаванда» м. Моршин на суму 19005,00 грн.; № 2 від 30.04.2021 року на оплату путівки до санаторію «Royal Cezar 3*» м. Трускавець у червні 2021 року на суму 19300,00 грн.; № 57037 від 20.05.2021 року за послуги бронювання, розміщення з лікуванням у санаторії «Сонячне Закарпаття» на суму 19320,00 грн.; рахунки підлягають подальшій оплаті протягом встановленого терміну.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

В силу частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріпленостаттею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначенийстаттею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або закономчи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. ст. 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 №4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Відповідно до правової позиції, яка при встановленні аналогічних обставин викладена Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Як свідчить тлумачення статей 23,1174 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.03.2020 у справі №686/13212/19, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органу досудового розслідування сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 року, з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст. 89 ЦПК Україн суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про завдання йому тривалих моральних страждань неправомірними діями, бездіяльністю посадовими особами органу досудового розслідування знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Так, ОСОБА_1 були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму у зв`язку із необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом. Проте, суд не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із положень ст. ст. 23, 1174 ЦК України та враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, враховуючи засади співмірності, виваженості та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" № 4 від 31.03.1995.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 610125 грн. 00 коп.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем у якості доказів надані виписки із історій хвороби ХМКЛ № 27 з чисельними діагнозами позивача, в той час як згідно їх змісту ОСОБА_1 хворіє та перебуває на лікуванні з 2008 року, тому причинно-наслідковий зв`язок із завданою позивачу моральною шкодою відсутній.

Також суду надані копія рахунків-фактур на лікування ОСОБА_1 у санаторних установах, однак зазначена документація є лише підставою для здійснення платежів, оскільки підлягає подальшій оплаті, та виходить за межі предмету позову про стягнення моральної шкоди, а тому суд на підставі ст. 78 ЦПК України визнаєвищезазначені докази неналежними, так як вони не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, відшкодовується державою.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, основними завданнями Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку і таке інше. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України.

Пунктом 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» від 03.08.2011 визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

А відтак, вказане стягнення провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

На підставі вищевикладеного, суд, враховуючи характер та розмір душевних страждань, завданих потерпілому (позивачу по справі), з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності, розумності, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 в необхідно відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 6, 19, 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1173-1174, 1176 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», керуючись ст. ст. 12, 13, 78, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного бюро розслідування, Харківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Гримайло