Провадження № 2/470/100/21
Справа № 470/233/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді: Лященко В.Л., при секретарі Кравчук А.І., Михайлюк С.І., за участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , які брали участь у режимі відеоконференції, відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Березнегуватська селищна ради Миколаївської області (орган опіки та піклування), про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

До Березнегуватського районного суду Миколаївської області із позовною заявою звернулась позивач ОСОБА_1 із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Березнегуватської селищної ради Миколаївської області про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у цивільному шлюбі між нею та ОСОБА_3 народилась дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В червні 2019 року через непорозуміння щодо сімейного життя та поглядів на виховання дитини, вони припинили сімейні відносини, у звязку з чим відповідач перестав цікавитися життям спільного сина, не приймав участі у його житті більше ніж півтора року, тобто ОСОБА_3 самоусунувся від виховання та піклування малолітнього сина. Зазначає, що на данний час відповідач має заборгованість зі сплати аліментів.

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позивач та її представник в судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали та просили позбавити ОСОБА_3 батьківських прав з підстав вказаних в позовній заяві. Також позивач підтвердила, що не хоче щоб ОСОБА_3 спілкувався з їх спільною дитиною, оскільки він вже півтора року не проявляє бажання у спілкуванні з дитиною.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Стверджував, що коли він разом проживав з позивачкою ОСОБА_1 , то піклувався про неї та сина, у зв`язку з чим їздив на заробітки до іншої країни, працював у місті Києві, а зароблені кошти відправляв дружині на їх утримання. Після припинення шлюбних відносин, він був вимушений звільнитися з Южноукраїнської АЕС та поїхати на проживання до батьків у Березнегуватський район Миколаївської області. Зазначає, що за місцем проживання важко знайти роботи, тим паче взимку, на даний час він підробляє випадковими заробітками, а тому в нього і виникла заборгованість. Однак вказує, що він періодично за наявності заробітку, сплачує аліменти на утримання дитини. Крім того стверджує, що він має бажання спілкуватися зі своїм сином, у зв`язку з чим приїжджав до м. Южноукраїнськ, однак його колишня дружина ОСОБА_1 не дозволяє бачитись з дитиною та викликає поліцію. Оскільки він не хоче психологічно травмувати дитину, то звернувся до органу опіки в місті Южноукраїнськ для визначення днів та часу для спілкування з дитиною.

Суд, заслухавши сторони і свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 , серія НОМЕР_1 , виданого Южноукраїнським міським відділом державної реєстраціїактів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №1, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку відділу "Служби у справах дітей" виконавчого органу Березнегуватської селищної ради №3294/25-05 від 14.06.2021 року, вони після спілкування з обома батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не змогли прийти до висновку про необхідність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 пояснила, що вона працює начальником відділу "Служби у справах дітей" Березнегуватської селищної ради та її відділ виконує обов`язки органу опіки та піклування, визначені сільським головою. Вказує, що після спілкування з обома батьками, а також після засідання спільної комісії, вони не змогли прийти до висновку щодо беззаперечної необхідності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки він хоча на даний час і не приділяє належної уваги вихованню сина, однак вказане сталося через непорозуміння з ОСОБА_1 та складні відносини після розірвання шлюбу.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 06.05.2021 року вбачається, що будинок газифіковано, він має земельну ділянку площею 2 гектари, в будинку чисто, прибрано, належні умови для проживання та виховання дитини створено, є дитячі іграшки.

В судовому засіданні ОСОБА_3 роз`яснив, що придбав за 6000 гривень електричну дитячу машину для сина, однак у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не бажає його бачити, на дзвінки не відповідає, при особистому прибутті до міста Южноукраїнськ вона не йде на контакт, викликає працівників поліції, а тому він позбавлений можливості передавати дитячі іграшки та особисто приїжджати до дитини, оскільки вважає, що це може психологічно негативно вплинути на дитину. Зазначає, що в квітні 2021 року особисто звернувся до служби у справах дітей у м. Южноукраїнськ для визначеня часу побачення зі своїм сином. Вказує, що раніше він працював та забезпечував родину, однак на даний час помер його батько, він залишився з матір`ю, яка потребує його допомоги, та зараз перебуває у скрутному фінансовому стані, не може працевлаштуватись за відсутністю роботи, заробляє на життя тимчасовими заробітками, тому й має заборгованість за аліментами, однак намагається їх сплачувати та не відмовляється від обов`язку утримувати дитину.

Показання ОСОБА_3 також підтверджуються заявою написаною 09 квітня 2021 року на ім`я міського голови Южноукраїнську про вирішення питання щодо визначення часу побачення з його дитиною.

З відповіді служби у справах дітей Южноукраїнської міської ради від 05.07.2021 року слідує, що питання визначення участі ОСОБА_3 у виховані та спілкуванні із сином знаходиться на стадії розгляду та буде попередньо розглянуто на засіданні комісії найближчим часом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердила, що не бажає щоб відповідач спілкувався з їх спільною дитиною, оскільки він не приймає участі у вихованні дитини, має свої погляди на її виховання та може зашкодити дитині, при цьому не навела будь-яких доказів на підтвердження своїх слів.

Свідки, які були заслухані в судовому засіданні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , крім факту відсутності ОСОБА_3 у місті Южноукраїнську та не спілкування з дитиною з часу їх розлучення з позивачкою, іншої інформації не повідомили.

Згідно з ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.5 ст. 150 Сімейного кодексу України, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

В абзаці 2 п.16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виходячи з вимог ст.166 СК України та п.15, 16 наведеної Постанови, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Тобто, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому, відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.ст. 11-12 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Як слідує із постанов Верховного Суду від 26.12.2018 року №404/6391/16-ц та від 13.03.2019 року №631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Натомість в судовому засіданні позивачем всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведена наявність достатніх підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав щодо його дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, як вказано вище, відповідач дійсно належним чином та в необхідному обсязі не виконує свої батьківські обов`язки відносно сина, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, однак вказані обставини виникли через небажання позивачки ОСОБА_1 про продовження спілкування батька з сином та вчинення для цього перешкод.

Крім того, суду не надані докази, які б підтверджували факт вжиття до відповідача заходів реагування та впливу з боку відповідних органів з приводу неналежного виконання ним батьківських обов`язків щодо сина, не надані докази того, що до звернення до суду з позовом відповідач попереджався відповідними органами про наслідки невиконання батьківських обов`язків, до нього застосувались відповідні заходу впливу з метою зміни поведінки, тобто суду не надані докази того, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо та вжиті заходи юридичної відповідальності не дали позитивних змін, що давало б підстави для застосування до батька дитини такого крайнього заходу відповідальності, як позбавлення батьківських прав.

Також немає даних про те, що він є алкоголіком або наркоманом, чи те, що відповідач жорстоко поводився з дитиною, вдавався до будь-яких видів експлуатації дитини, засуджений за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини, або притягався до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Сам лише факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки важливим чинником не спілкування з дитиною є те, що батько дитини проживає окремо від дитини на значній відстані від нього - в іншому районі Миколаївської області, в силу віку дитини, її проживання з матір`ю, дитина немає можливості самостійно спілкуватися з батьком.

Висновок відділу "Служби у справах дітей" виконавчого органу Березнегуватської селищної ради не містить вимоги про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, встановлені судом обставини, не свідчить про те, що відповідач свідомо та умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.

Враховуючи наведене, і те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд приходить до висновку, що підстави застосування до ОСОБА_3 такого заходу на даний час відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

За вказаних обставин, суд покладає судові витрати на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 19, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Березнегуватська селищна ради Миколаївської області (орган опіки та піклування) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 27.07.2021 року.

Суддя В. Л. Лященко