Єдиний унікальний номер 235/4429/21
Номер провадження 22-ц/804/2329/21
Єдиний унікальний номер 235/4429/21
Номер провадження 22-ц/804/2329/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 вересня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Корчистої О.І.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря Володовського Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №235/4429/21 за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Булгакова Оксана Дмитрівна, заінтересована особа Покровська міська рада Донецької області, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2021 року,

встановив:

У липні 2021 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Булгакова О.Д., звернулася до суду з заявою, у якій просила встановити факт проживання її як спадкоємця за адресою: АДРЕСА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня 2014 року по день його смерті. Встановлення даного факту необхідно їй для реалізації права на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі в порядку окремого провадження за заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що із поданої до суду заяви вбачається спір про право, який підлягає розгляду в загальному порядку.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Булгакова О.Д., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі та подальшого розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про право та відмову у відкритті провадження у справі. Посилання суду в частині наявності інших спадкоємців та їх прав щодо майна є лише припущенням та не підтверджуються жодними письмовими доказами. Інші спадкоємці відсутні, а тому висновок суду першої інстанції про те, що необхідність встановлення факту постійного проживання однією сім`єю у подальшому пов`язане з вирішенням спору про право є хибним.

Заінтересованою особою Покровською міською радою письмовий відзив на апеляційну скаргу заявника на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 , представник заінтересованої особи Покровської міської ради не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту її проживання за адресою АДРЕСА_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю понад п`ять років, з серпня 2014 року до часу відкриття спадщини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Разом із тим відповідно до пункту 2 вказаної постанови справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 315, ч.2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право.

Отже, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, оскільки встановлення факту потрібно заявнику для отримання спадкового майна у власність, а тому спір підлягає розгляду в загальному порядку, про що роз`яснено заявнику, та обґрунтовано відмовлено у відкритті провадження на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 21 вересня 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста