ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 646/3413/19

провадження № 22-ц/818/5479/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Каплоух Н.Б.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 ,

відповідачі: ТОВ «Інфотакс», ТДВ СК «Альфа-Гарант»

представник ТДВ СК «Альфа-Гарант»: Білинова Анастасія Вікторівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфотакс», Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», в особі представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» Білинової Анастасії Вікторівни на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року, постановлене у складі судді Шелест І.М., в залі суду в місті Харків,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфотакс», Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

У подальшому ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про відмову від позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфотакс», Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року прийнято заяву ОСОБА_3 про відмову від позову та закрито провадження у справі в цій частині.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , посилався на те, що 10 січня 2017 року у дорожньо?транспортній пригоді, що сталася з вини водія автомобіля ЗАЗ Sens ОСОБА_4 , загинула матір ОСОБА_2 - ОСОБА_5 . Зазначає, що смерть ОСОБА_5 сталася з вини ТОВ «Інфотакс», оскільки замовила таксі в службі «30-40» та отримала підтвердження замовлення у виді SMS?повідомлення на мобільний телефон з ідентифікуючими даними машини. В результаті смерті ОСОБА_5 у її доньки ОСОБА_2 значно погіршився стан здоров`я, зокрема нервової системи, що також викликало загострення алергічних реакцій. Тому, посилаючись, як на підстави своїх вимог, на порушення ТОВ «Інфотакс» умов договору про надання послуг перевезення, а також на фактичне перебування водія ОСОБА_4 , який також загинув в результаті ДТП, у трудових відносинах з ТОВ «Інфотакс», просить стягнути з останнього моральну шкоду у розмірі 5 000 000грн. Крім того зазначає, що цивільна відповідальність власника автомобіля ЗАЗ Sens була застрахована за страховим полісом у ТДВ СК «Альфа-гарант», тому просить стягнути з останнього згідно п.27.2 Закону України №1961-IV та ст.1200 ЦК України витрати на утримання непрацездатної ОСОБА_2 , що перебувала на утриманні померлої ОСОБА_5 у розмірі 36 мінімальних заробітних плат у сумі 115 200грн, у добровільній виплаті яких ТДВ СК «Альфа-гарант» йому відмовило.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року позов ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , страхове відшкодування у сумі 115 200грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що висновки в рішенні суду першої інстанції зроблені без врахування правових позицій Верховного Суду. Вказує, що внаслідок того, що водій, якого було надано ТОВ «Інфотакс» порушив правила дорожнього руху ОСОБА_5 загинула, її діти зазнали значної шкоди. Вказує, що факт спричинення ОСОБА_2 шкоди у заявленому розмірі підтверджується показами свідка, лікаря ОСОБА_6 , яка пояснила, що втрата матері зумовила тривалі фізичні та психологічні розлади, внаслідок яких ОСОБА_2 потребує лікування, постійного догляду та оздоровлення. Наголошує, що обов`язок доведення невинуватості власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції не встановлено факт надання ОСОБА_5 послуг з боку ТОВ «Інфотакс», не з`ясовано правову природу таких послуг та не надано оцінки електронній інформації з мобільного телефону ОСОБА_5 , фотографіям реклами таксі «3040».

Також з апеляційною скаргою звернулось ТДВ СК «Альфа-Гарант», в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу чи зазначення того, що ОСОБА_1 оформив якусь допомогу від держави в органах соціального захисту населення, оскільки в даному випадку не передбачено отримання будь-яких виплат на неповнолітню дитину у зв`язку зі смертю матері, оскільки померла не утримувала свою дочку та сама перебувала на утриманні чоловіка. Вказує, що відсутнє документальне підтвердження з компетентних органів наявності права на отримання такого відшкодування, оскільки позивачем не доведено того, що загибла на день своєї смерті працювала та її дохід був єдиним та основним джерелом для існування, навпаки позивачем доведено, що померла не працювала впродовж 11 років до своєї смерті та сама перебувала на утриманні позивача. Стверджує, що позивачем не доведено, що дохід померлої був основним і постійним джерелом існування ОСОБА_7 , тому підстав для задоволення позову не вбачається у зв`язку із недоведеністю вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ТОВ «Інфотакс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін посилаючись на те, що позивачем не обгрунтовано та не доведено наявність складу цивільного правопорушення зі сторони ТОВ «Інфотакс» та не доведено підстав для застосування відповідальності у вигляді компенсації моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_8 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позов - залишити без змін посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги дублюють позицію відповідача у суді першої інстанції, яку судом оцінено та обгрунтовано відхилено.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що зі страхової компанії підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 115 200грн., оскільки таке право ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , передбачено положенням ч. ст.1200ЦК України. При цьому такий розмір страхового відшкодування не перевищую ліміту страхового відшкодування передбаченого у полісі, який становить 200 000грн.

Що стосується позовних вимог до ТОВ «Інфотакс», то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_4 (особа, яка керувала транспортним засобом та є винною у вчинені ДТП) перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Інфотакс» або ж здійснювала керуванням за дорученням останнього на підставі довіреності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 10 січня 2017 року приблизно о 11 год. 15 хв. у м. Харкові по вул. Дерев`янко в районі будинку №19?А сталася дорожньо?транспортна пригода за участю автомобіля «ЗАЗ?Sens TFК» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «ЗІЛ?130?76» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 . Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля ЗАЗ?Sens ОСОБА_4 та пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_5 від отриманих травм загинули на місці пригоди.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадженні № 0000026 від 10.01.2017 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області від 27.01.2016 ОСОБА_1 було залучено до кримінального провадження № 0000026 в якості законного представника потерпілої ОСОБА_2 .

Згідно постанови прокурора Прокуратури Харківської області про закриття кримінального провадженні № 0000026 від 10 січня 2017 року за ч.2 ст.286 КК України, вказана дорожньо?транспортна пригода сталася з вини водія ЗАЗ?Sens ОСОБА_4 - внаслідок порушення останнім п.12.1. ППР України, а саме: він виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ЗІЛ, що рухався в зустрічному напрямку. Кримінальне провадження за фактом вказаного ДТП було закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України - у зв`язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_4 .

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль «ЗАЗ?Sens TFК» р.н. НОМЕР_1 , відповідно до інформації з матеріалів кримінального провадження № 0000026 (постанови про закриття кримінального провадження), зареєстрований за ОСОБА_10 .

Цивільно?правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ?Sens TF К» р.н. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Альфа?гарант» згідно полісу обов`язкового страхування № АЕ/9538290 від 23 травня 2016 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000грн. Розмір франшизи 2 000грн. Строк дії полісу встановлений до 23 травня 2017 року.

Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).

Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У статті 27 вказаного Закону наведені умови відшкодування шкоди пов`язаої із смертю потерпілого

Так, п.п.27.1, 27.2, 27.5 передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до положень ч.1 ст.1200 ЦК України 1. У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно ч.2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова від 23 січня 2007 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» неповнолітні діти, на утримання яких потерпілий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти, вважаються такими, що перебували на його утриманні (тобто без прив`язки до обов`язку другого з батьків брати участь в утриманні дитини); крім того, право на відшкодування шкоди мають також і непрацездатні особи, які не знаходились на його утриманні, але мали право на відшкодування.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала право на одержання утримання від ОСОБА_5 в силу ст.180 СК України, тому суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення страхового відшкодування з ТДВ «Страхова компанія «Альфа?гарант».

Посилання страхової компанії, що потерпіла на момент смерті офіційно не працювала, а тому відсутні підставі для виплати страхового відшкодування, колегією суддів не приймаються, оскільки малолітня донька ОСОБА_7 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , має право на утримання від обох батьків рівною мірою в силу обов`язків обох батьків утримувати своїх дітей відповідно до СК України.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2017 року становила 3 200грн.

Таким чином, сума страхвого відшкодування становитиме 115 200грн. (36 * 3 200грн.), яка відповідає розрахунку позивача та не перевищує ліміт страхового відшкодування визначеного у полісі.

Таким чином, висновок суду про стягнення зі страхової компанії на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , суми страхового відшкодування в розмірі 115 200грн. відповідає вимогам закону.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ТОВ «Інфотакс», то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3, 5, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

На осіб, які заподіяли моральну шкоду спільно (взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром), відповідно до статей 174, 451 ЦК України покладається солідарна відповідальність по її відшкодуванню.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Таким чином, умовами виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов`язання з відшкодування шкоди не виникає.

В якості обгрунтування спричинення ТОВ «Інфотакс» моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає, що смерть ОСОБА_5 сталася з вини ТОВ «Інфотакс», оскільки остання замовила таксі в службі «30-40» та отримала підтвердження замовлення у виді SMS?повідомлення на мобільний телефон з ідентифікуючими даними машини. В результаті смерті ОСОБА_5 у її доньки ОСОБА_2 значно погіршився стан здоров`я, зокрема нервової системи, що також викликало загострення алергічних реакцій. Тому, посилаючись, як на підстави своїх вимог, на порушення ТОВ «Інфотакс» умов договору про надання послуг перевезення, а також на фактичне перебування водія ОСОБА_4 , який також загинув в результаті ДТП, у трудових відносинах з ТОВ «Інфотакс», просить стягнути з останнього моральну шкоду у розмірі 5 000 000грн.

Матеріали справи свідчать, що 10 січня 2017 року о 11.01год. потерпіла ОСОБА_5 зателефонувала на номер 30?40. О 11.03год. отримала смс?повідомлення наступного змісту: «Заказ 23864579: на 11:12, 80грн. Серый Daewoo Sens (4177)».

Частиною 1 ст.1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту гл.82 ЦК вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-108цс13.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів того, що водій ЗАЗ?Sens ОСОБА_4 перебував з відповідачем ТОВ «Інфотакс» у трудових відносинах матеріали справи не містять, тому підстав застосування до спірних правовідносин положень ст.1172 ЦК України також не вбачається.

Надані позивачем листівки, фото реклами послуг таксі «30-40» не є належним доказом для підтвердження факту перебування ОСОБА_4 у трудових відносинах з ТОВ «Інфотакс».

З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого про відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Інфотакс» на користь позивача моральної шкоди та задоволення позову в цій частині.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», в особі представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» Білинової Анастасії Вікторівни - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна