П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 22-12118 Головуючий у 1-й інстанції: Цукуров В. П.

Унікальний № 357/4184/20 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Борисової О. В.

Невідомої Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином,-

у с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, в якому просила стягнути з відповідача 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди (а. с. 1-3).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 04 березня 2017 року приблизно о 12:30 год. в дворі будинку АДРЕСА_1 між відповідачем та позивачем виникла сварка на ґрунті триваючих неприязних відносин, з приводу проживання їх спільної малолітньої дочки. Під час сварки, відповідач діючи з метою заподіяння тілесних ушкоджень позивачу, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме чола позивача. В подальшому під час сварки, коли відповідач намагався забрати із рук позивача малолітню дочку, в цей час наніс один удар коліном лівої ноги у верхню частину правої ноги позивача, після чого вона почала від нього тікати, і тоді відповідач умисно наніс удар правою ногою по лівій нозі позивача.

В результаті таких умисних дій відповідача позивачу заподіяно легкі тілесні ушкодження.

04 березня 2017 року внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості № 0001233 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та обвинувальний акт за обвинуваченням відповідача скерований до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. В рамках даного кримінального провадження позивач подала цивільний позов до відповідача про відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок злочину.

03 лютого 2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0001233 від 04 березня 2017 року закрито. В свою чергу цивільний позов позивача залишено без розгляду та роз`яснено права потерпілої звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Внаслідок неправомірних та суспільно-небезпечних дій відповідача позивачу завдано суттєвих немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни в її житті. Окрім цього, наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання її життєвого часу, обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 454 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі (а. с. 200-204).

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило. Про відкриття апеляційного провадження та зміст апеляційної скарги учасники справи повідомлені (а.с.211-213).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року ОСОБА_4 зобов`язано усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , визначено ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 графік передачі доньки від матері до батька (а. с. 67).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 04 червня 2019 року, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 3, Позивач змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_6 » (а.с.10).

03 лютого 2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відповідача ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0001233 від 04 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрито. Відповідно до вищевказаної ухвали суду цивільні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про стягнення із ОСОБА_1 моральної шкоди залишено без розгляду (а. с. 9).

Відповідно до відомостей довідки від 05 березня 2017 року, виданої КЗ КОР «КОЦЕМД та МК» «Білоцерківська станція екстреної медичної допомоги», позивачка поступила з діагнозом гостра реакція на стрес, а з довідки №2560 від 04 березня 2017 року, виданої травматологічним пунктом Білоцерківської лікарні № 2, позивачці був поставлений діагноз поверхнева травма голови, гематома чола та в/з правого стегна (а.с.7-8).

Із Висновку експерта № 74, який суд прийняв як доказ у справі, убачається, що при судово-медичній експертизі ОСОБА_2 , 1986 року народження, знайдені наступні ушкодження: синець на чолі справа; синці на нижніх кінцівках. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами можливо в строк та при обставинах вказаних у постанові й обстежуваною. Дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Локалізація та характер ушкоджень дають змогу вважати, що мало місце не менш ніж три точки прикладення сили. Всі перераховані в пункті 1 підсумків тілесні ушкодження, не вкладаються в механізм їх виникнення в результаті падіння з висоти власного зросту без прискорення на тверду поверхню (асфальтобетонне земляне та інше покриття) (а.с.165).

Зазначені позивачем фактичні обставини підтверджуються й показаннями допитаних в ході досудового розслідування у якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а факт безпосереднього нанесення відповідачем позивачу тілесних ушкоджень підтверджується показаннями допитаних у ході досудового розслідування у якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Підтвердила такі обставини й допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 . Показання свідка ОСОБА_12 підтверджують факт конфлікту між сторонами у вказаний день, втім не спростовують доводів позивача, оскільки знаходячись на 9-му поверсі багатоквартирного будинку, свідок був обмежений у можливості бачити всі події від початку до кінця так, як вони дійсно відбувались.

Інші допитані в ході досудового розслідування свідки та відомості, відображені на DVD-RW компакт-диску факту нанесення відповідачем позивачу тілесних ушкоджень не спростовують. Більш того, переглянутий у судовому засіданні відеозапис на вказаному компакт-диску в цілому підтверджує події, повідомлені суду позивачем та свідком ОСОБА_7 , а саме: факт переслідування відповідачем позивача, на руках якої знаходиться малолітня дитина, факт намагань відповідача силою відібрати дитину, яка була налякана та плакала, факт образ відповідача на адресу позивача та свідка ОСОБА_7 , факт подальшого переслідування відповідачем вказаного свідка. При цьому, відеокамера телефону відповідача періодично відхилялася від зображення позивача в сторону, що може підтверджувати її доводи про те, що саме в цей час відповідач наносив їй тілесні ушкодження.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що факт спричинення позивачу відповідачем фізичних та моральних страждань, у суду сумнівів не викликає. Суд вважав доведеним, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим - є причинно-наслідковий зв`язок.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із ступеня завданих потерпілому тілесних ушкоджень, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, істотністю вимушених змін у його житті. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з урахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а. с. 193-195).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та моральних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Людина, її життя і здоров`я, недоторканість та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, даний постулат визнано нормою основного закону держави Конституцією України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до норм Кримінального кодексу діє презумпція невинуватості особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

У цій частині апеляційний суд акцентує, що відповідач помилково ототожнює презумпцію невинуватості у вчиненні злочину (кримінально караного діяння) із підставами цивільно-правової відповідальності.

Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких передбачено в тому числі і завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з положеннями ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже у цивільному законодавстві у деліктних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

У даних правовідносинах факт заподіяння шкоди ОСОБА_4 та особу, яка заподіяла шкоду - ОСОБА_1 , встановлено, доведено та підтверджено допустимими - письмовими доказами (а. с. 7-9; 165-183), а також показаннями свідків, у тому числі, допитаних судом (а. с. 157-161).

Доказів того, що тілесні ушкодження, які заподіяні ОСОБА_4 (а.с.165), були заподіяні не ОСОБА_1 , як це встановлено органом досудового розслідування (а.с.181-183), а іншою особою, суду не надано.

З огляду на таке, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заявленого позову є правильним.

Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог, надані на підтвердження заявленого позову докази та позицію позивача під час розгляду справи, у суду апеляційної інстанції немає жодних підстав вважати, що у даних правовідносинах відсутній предмет спору.

Тому доводи апеляційної скарги у цій частині із посиланням на необхідність закриття провадження у справі відхиляються апеляційним судом як неприйнятні.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга немістить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді О. В. Борисова

Т. О. Невідома