21.09.2021р. Херсонський міський суд Херсонської області
у складі: головуючої судді Зуб І.Ю.,
при секретарі Щербань А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за правилами загального провадження за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради (місцезнаходження: м. Херсон, просп. Ушакова, 47) про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, -
Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітній постійно проживає з матір`ю. Батько не спілкується із сином протягом останніх десяти років. Просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) відносно відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також просить змінити стягнення аліментів, який встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 20.08.2009 року у справі №2-2700/09 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця на тверду грошову суму у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісяця, до досягнення сином повноліття.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального провадження.
22.01.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області замінено третю особу.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 07.06.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивач та її представник - адвокат Іванов С.С. в судовому засідання підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи Служби у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Особа, відносно якої вирішується питання - неповнолітній ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що знає яка справа розглядається в суді. З позовом він згоден, з батьком не має спілкування. В останній раз спілкувався із батьком у шість років, батько повідомив його, що не бажає з ним спілкуватись.
Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько - ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , що вбачається з свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 .
Рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 20.08.2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , стягнуто з останнього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття на користь ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 , про розірвання шлюбу між сторонами зроблено актовий запис № 316 від 03.11.2009 року, прізвище ОСОБА_3 після розірвання шлюбу - « ОСОБА_4 ».

ОСОБА_5 змінила прізвище 14.09.2012 року на « ОСОБА_6 », згідно свідоцтва про зміну прізвища серія НОМЕР_4 .

Відповідно до довідки від 25.08.2016 року підрозділу соціального захисту населення, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи.

Згідно довідки від 31.08.2020 року Херсонської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 31 з поглибленим вивченням історії, права та іноземних мов ХМР, ОСОБА_3 є учнем 7-го класу, вихованнм та матеріальним забезпеченням дитини займається мати - ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 не опікується навчанням та вихованням сина.

У акті обстеження умов проживання від 05.04.2021 року, затвердженого начальником служби у справах дітей, зазначено про належні умови проживання позивача та неповнолітнього, про доброзичливі відносини в сім`ї.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - в інтересах дитини доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

У відповідності до ст.12 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що відповідач маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки у відношенні неповнолітнього сина, ухиляється від їхнього виконання, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків.

У відповідності зі ст. 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин по справі, зокрема ставлення батьків до дитини.

Пунктом 16 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне, як крайню міру, позбавити відповідача батьківських прав у відношенні його дитини, оскільки байдужість відповідача до дитини свідчить про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Доказів, що спростовують вказане відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 10.09.2018 (справа №486/466/18).

Враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, відомості про його доходи відсутні, - вимоги позивачки про доцільність зміни способу стягнення аліментів з частки від його доходу на тверду грошову суму у розмірі 2000,00грн. - є обґрунтованими. Проте твердження про зазначення в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є помилковим, оскільки зазначений гарантований мінімуму застосовується при визначення розміру аліментів у частці від доходу, а не при визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Зміну способу стягнення аліментів шляхом зміни розміру у разі задоволення позову, відбувається з дати набрання судовим рішенням законної сили, а не з дати подання позову, оскільки ст. 191 СК України застосовується при вирішення питання про стягнення аліментів, яке в даному випадку вирішено 20.08.2009 року у справі № 2-2700/09.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню в цілому.

Враховуючі, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення суду, беручи до уваги висновок про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру у розмірі 1681,60 грн.

Керуючись ст. ст. 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-283, 354 ЦПК України суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Суворовської районної у місті Херсоні ради (місцезнаходження: м. Херсон, просп. Ушакова, 47) про зміну способу стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) відносно відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Змінити спосіб стягнення аліментів, який встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 20.08.2009 року у справі №2-2700/09 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця на тверду грошову суму у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісяця, до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 1681 (одни тисяча шістсот вісідесят одна) 60 (шістдесят) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено (враховуючи кількість робочих та вихідних днів) 06.10.2021 року.

СуддяІ. Ю. Зуб