ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, стягнення судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися.

Позивач мотивований тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2011 року позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , де він фактично і мешкає та зареєстрований. Над його квартирою в цьому будинку знаходяться квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 і АДРЕСА_6 , власниками яких є всі відповідачі. Вказані відповідачі влітку 2019 року почали робити ремонт в своїх квартирах, реконструкцію свого житла з заміною каналізаційного стояка та інш.. Вказані роботи впливають на стан всього будинку і його (позивача) квартири, про що мешканці будинку повинні були його попередити і скласти акт.

Так, 20 серпня 2019 року мало місце залиття каналізаційними стоками квартири позивача квартири АДРЕСА_1 . Позивач звернувся до житлової організації з питанням про з`ясування причин залиття його квартири і винних в цьому. Комісією КП «Жилсервіс 2» було складено акт про те, що залиття відбулося через самовільну заміну відповідачами каналізаційного стояка, засмітчення цього стояка будівельними відходами і залиття нечистотами квартири позивача, а отже винними є відповідачі. Через такі самовільні дії відповідачів в квартирі позивача була пошкоджена підлога ванної кімнати, коридору, житлової кімнати та інш.. Таким чином позивач вважає, що проведення будівельних робіт в квартирах відповідачів незаконне (самовільна заміна стояка каналізаційного), отже порушені його права, йому завдана матеріальна і моральна шкода.

Вважає винними у вказаному саме відповідачів. В добровільному порядку відповідачі не бажають відновити первісне становище його квартири і відшкодувати завдану позивачу шкоду, а тому просив стягнути з відповідачів матеріальну і моральну шкоду, витрати на правову допомогу і судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року позов задоволено та ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 22 558 грн.; стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду з кожного відповідача окремо по 625 грн., а всього 5 000 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що діями відповідачів спричинено матеріальні збитки у розмірі вартості проведення ремонтно - технічного дослідження на суму 21 158 грн., позивачем також сплачені кошти на складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення його квартири в сумі 1 400 грн..

Крім того, внаслідок незаконних дій відповідачів по самовільній заміні каналізаційного стояка і завданні матеріальної шкоди позивач зазнав і моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження кімнат і підлоги, тривалого шуму, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. А головне, відчуття небезпеки за здоров`я та життя внаслідок відсутності жодного підтвердження щодо законності та безпечності виконання будівельних робіт, постійне очікування руйнації стелі погіршили стан здоров`я цього позивача. Підвищення тиску внаслідок стресів протягом тривалого часу змушували звертатися за медичною допомогою. У зв`язку із переживаннями за здоров`я та життя цей позивач постійно перебуває в збудженому емоційному стані, що призводить до безсоння і головних болів. Все це призвело до порушення звичайного способу життя та лікуванні з рідними і знайомими людьми. Крім того, виникла необхідність у захисті своїх законних прав, що разом завдало моральні страждання, які позивач оцінив в сумі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 2011 року позивачу належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , де він фактично і мешкає та зареєстрований. Над його квартирою в цьому будинку знаходяться квартири АДРЕСА_7 , АДРЕСА_5 і АДРЕСА_6 ( ОСОБА_10 ), власниками яких є всі відповідачі. Вказані відповідачі влітку 2019 року почали робити ремонт в своїх квартирах, реконструкцію свого житла з заміною каналізаційного стояка та інш.. Вказані роботи впливають на стан всього будинку і його (позивача) квартири, про що мешканці будинку повинні були попередити всіх мешканців (хоча б по стояку) і скласти акт.

20 серпня 2019 року мало місце залиття каналізаційними стоками квартири позивача квартири АДРЕСА_1 . Позивач звернувся до житлової організації з питанням про з`ясування причин залиття його квартири і винних в цьому. Комісією КП «Жилсервіс 2» було складено акт № 117 про те, що залиття відбулося через самовільну заміну вказаними відповідачами каналізаційного стояка, засмітчення цього стояка будівельними відходами і залиття нечистотами квартири позивача, а отже винними є відповідачі. Через такі самовільні дії відповідачів в квартирі позивача була пошкоджена підлога ванної кімнати, коридору, житлової кімнати та інш.. Таким чином, проведення будівельних робіт в квартирах відповідачів незаконне (в частині самовільної заміни стояка каналізаційного), отже порушені права позивача, йому завдана матеріальна і моральна шкода. Позивач вважає винними у вказаному саме відповідачів. В добровільному порядку відповідачі не бажають відновити первісне становище квартири позивача і відшкодувати будь-яку завдану позивачу шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з доведеності та обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч.3 ст.156 Житлового Кодексу Української РСР власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище залиття квартири відповідача відбулося через самовільну заміну вказаними відповідачами каналізаційного стояка, засмітчення цього стояка будівельними відходами і залиття нечистотами квартири позивача, про що комісією КП «Жилсервіс 2» було складено акт № 117, а отже винними є відповідачі.

У зв`язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про те, що вина відповідачів у заподіянні шкоди позивачу не встановлена, крім того, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів по заміні труб каналізації та наслідком у вигляді завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу відсутній, оскільки заміна була здійснена 13 серпня 2019 року, тоді як залиття квартири сталося лише 20 серпня 2019 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, цим вимогам суд першої інстанції дав належну оцінку, а також відповідачі не надали суду доказів, що залиття спірної квартири сталося не з їх вини, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко