ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1309/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/6060/20 Категорія: 305010300 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2021 року (повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури про відшкодування вартості майна, втраченого стороною кримінального провадження та відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що він мав у власності моторний човен та необхідне обладнання для його експлуатації. Неодноразово співпрацював із правоохоронними органами на добровільних засадах, щодо патрулювання водної акваторії міста Черкаси.

08 жовтня 2015 року він у складі оперативної групи з числа співробітників ЛВ в річковому порту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС разом з оперативним черговим Ч/ЧЛВ в річковому порту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС майором міліції ОСОБА_2 та помічником оперативного чергового Ч/ЧЛВ в річковому порту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС сержантом міліції ОСОБА_3 приймав участь у проведенні оперативно-профілактичного рейду на р. Дніпро. При цьому група використовувала його власний човен разом з обладнанням до нього.

Під час проведення оперативно-профілактичного рейду на р. Дніпро вини були затримані правоохоронцями іншого підрозділу.

Працівниками міліції було складено протокол огляду місця події. Слідчий слідчого управління УМВС України в Черкаській області Заволокін О. вилучив належне йому рухоме майно, а саме: моторний човен «Казанка 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 з навісним двигуном «ЯМАХА 50» № НОМЕР_2 та обладнання для його експлуатації, а саме: обладнання дистанційного керування; прилад ехолокації LOWRANGE «Mark5хРrо»; спінінгове вудилище; акумулятор «Панасонік»; паливний бак пластиковий червоного кольору об`ємом 20 літрів з паливним шлангом грушою та коннектором (в баку знаходилось 18 літрів бензину А-95); чохол двигуна; підсак; чорний бокс під акумулятор; крісла човнові в кількості 2 (два) штуки; набір інструментів; магнітола; автомобільні динаміки в кількості 4 (чотири) штуки; маленька сокира; молоток; захисний костюм «ОЗК»; весла металеві в кількості 2 (два) штуки; якір металевий з мотузкою; рятівний жилет в кількості 1 (одна) штука. Крім того до протоколу огляду місця події не було внесено інформацію, що частина вилученого майна належала йому та вважає, що його без належних правових підстав позбавили права власності на рухоме майно.

Позивач вказав, що йому не було надано процесуального статусу в кримінальному провадженні, в рамках якого і було здійснено вилучення майна. Через деякий час він дізнався, що відкрито кримінальне провадження № 0000314 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.249, ч.1 ст.364 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2015 року.

Позивач вказує, що він по факту перебував у статусі власника вилученого під час огляду місця події майна, яке в подальшому було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. Такий статус не надавав йому жодних процесуальних прав в рамках провадження (згідно чинної на той час редакції КПК України).

Влітку 2016 року позивачу стало відомо, що частину його майна було викрадено із території спеціального майданчика затриманих транспортних засобів. За фактом крадіжки належного йому майна 28 липня 2016 року внесено відомості в ЄРДР. Тобто сторона кримінального провадження, що здійснювала на той час досудове розслідування не виконала свого обов`язку щодо збереження речових доказів у кримінальному провадженні, що були вилучені та зберігалися на території спеціального майданчика затриманих транспортних засобів. В даному випадку законодавець покладає на сторону кримінального провадження обов`язок повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

30 березня 2017 року слідчий закрив кримінальне провадження № 00000314 у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові вирішено питання щодо повернення власнику вилученого майна та зазначено: «Речові докази у зазначеному кримінальному провадженні, а саме: спінінг чорного кольору, марки «GoldStarCAT270», на якому відсутня котушка; човен «Казанка-5КАС-0519К; ехолот марки «LOWRANGEMark-5х-Рrо», серійний номер якого 103949114; навісний бензиновий двигун марки «YamahaFourStroke-50», який оснащений гребневим гвинтом; бензобак до двигуна; АКБ «Panasonic» повернути володільцю ОСОБА_1 ».

Слідчому було відомо, що частину вилученого майна не можливо повернути, так як його викрадено. Незважаючи на це, у постанові про закриття кримінального провадження слідчий зазначає про необхідність повернення навісного бензинового двигуна марки «YamahaFourStroke-50», який оснащений гребневим гвинтом та бензобак до двигуна.

12 липня 2017 року позивачу було повідомлено, що моторний двигун НОМЕР_3 , бензобак та АКБ «Panasonic» було викрадено з території спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів, розташованій в м. Черкаси вул. Л. Українка, 21, в ніч з 26 на 27 червня 2016 року. Порушено кримінальне провадження по цьому факту.

11 липня 2018 року ОСОБА_1 отримав відповідь від ГУНП в Черкаській області, що розслідування кримінального провадження за фактом крадіжки навісного двигуна «Yamaha-50», бензобаку до двигуна та АКБ «Panasonic» триває, нікому з осіб повідомлення про підозру не повідомлялось. В рамках досудового розслідування проводяться слідчо - розшукові заходи щодо встановленню місця знаходження викраденого майна та особи, яка вчинила злочин.

На даний час більше трьох років триває досудове розслідування щодо викрадення майна позивача із території спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів. Внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування втрачено належне позивачу майно. Він поніс витрати на ремонт човна, адже коли його повернули човен - «Казанка 5» був у незадовільному стані та потребував ремонту. Зазначені витрати позивач відносить до матеріальної шкоди, завданої діями та бездіяльністю посадової особи органу державної влади. Правоохоронні органи не забезпечили належні умови збереження вилученого майна, внаслідок чого технічний стан човна значно погіршився, човен не був придатний для використання за призначенням.

За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування вартості майна, втраченого стороною кримінального провадження та відшкодування матеріальної шкоди в загальній сумі 182 420 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю його вимог.

Ухвалюючи рішення, районний суд виходив із того, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб. Причому неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Судом встановлено, що кримінальне провадження за фактом викрадення майна, що належить позивачу, наразі не вирішено, досудове розслідування триває і кінцеве рішення не прийнято. За таких обставин, вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі втратою цього майна з вини органів досудового розслідування чи прокуратури, до закінчення кримінального провадження та прийняття компетентним державним органом (суд або прокуратура) відповідного рішення за наслідками розслідування кримінального провадження, є передчасним, оскільки встановити факт неправомірності дій органів досудового розслідування може лише прокурор або суд, який уповноважений розглядати справи кримінального провадження.

Крім того місцевий суд зазначив, що слідчим відповідно до вказаних норм було передано вилучене майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні на зберігання, особистої відповідальності за їх зберігання він не несе.

Не погоджуючись з такими рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на неправильне застосування районним судом норм матеріального права. Так, у своїй позовній заяві, відповіді на відзив та виступах в судових засідання позивач неодноразово наголошував про існування обставин для застосування саме ст. 1174 ЦК України та надав відповідні докази (бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади/відповідача, у формі невиконання обов`язку зі збереження речових доказів, позивачу завдано шкоди, яка має бути відшкодована у такому випадку незалежно від вини цієї особи). Проте суд не застосував дану норму права та не зазначив чому саме не взяв до уваги посилання сторони позивача на дану норму.

Завдана шкода не є наслідком ч. 1 ст. 1176 ЦК України. Більш того позивач не мав процесуального статусу у кримінальному провадженні, тому і положення ст. 1176 та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не можуть бути застосовані до існуючих правовідносин за відсутності правових підстав.

Крім того на переконання апелянта, судом першої інстанції порушено принцип правової визначеності та норми процесуального права, оскільки судом не застосовано правовий висновок Верховного Суду щодо застосування ст. 1174 ЦК України, на яку вказував позивач, викладений у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 461/303/15. У даній справі Верховний Суд сформував висновок, згідно якого якщо орган державної влади, на якого покладений обов`язок збереження речових доказів, в особі конкретної особи, допустив бездіяльність, яка потягнула за собою втрату доказу, зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від вини цієї особи. Верховний Суд говорить, що в такій ситуації застосуванню підлягає норма ст. 1174 ЦК України.

Апелянт вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд допустив ряд порушень, внаслідок чого сформулював висновки, які не відповідають обставинам справи та виходять за межі тих правовідносин, що склалися та існують між сторонами по справі, що в сукупності із порушенням норм процесуального права та фактами неправильного застосування норм матеріального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Спір у справі стосується відшкодування майнової шкоди, завданої позивачу внаслідок неповернення вилученого посадовими особами відповідача органами досудового розслідування належного йому майна: двигуна марки ««Yamaha-50», бензобаку до двигуна та АКБ «Panasonic», а також неналежним зберіганням човна на спеціальному майданчику, внаслідок чого останній став непридатним до використання.

За матеріалами справи встановлено, що на підставі доручення заступника начальника Лінійного відділення в річковому порту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС Якимчук А.Я. від 08 жовтня 2015 року уповноважено співробітників ЛВ провести з 08 жовтня 2015 року по 09 жовтня 2015 року оперативно-профілактичний рейд на Кременчуцькому водосховищі р. Дніпро. Також в дорученні вказано забезпечити групу в тому числі і човном « Прогрес-2Н». (а.с. 9)

Відповідно до заяви ОСОБА_1 на ім`я заступника начальника Лінійного відділення в річковому порту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС Якимчука А.Я. від 08 жовтня 2015 року, він маючи у своїй власності човен «Казанка-5» з навісним двигуном «Yamaha 50», реєстраційний номер НОМЕР_4 , надав згоду на добровільних засадах здійснювати патрулювання спільно з працівниками міліції на Кременчуцькому водосховищі р. Дніпро, так як у працівників поліції службовий човен «Прогрес-2Н» перебував у несправному стані. Вказана заява погоджена заступника начальника ЛВ та надана майору міліції Рудий В.В. для виконання. (а.с. 12)

Під час проведення оперативно-профілактичного рейду на р. Дніпро оперативна група виявила на острові Дубовий в Кременчуцькому водосховищі р. Дніпро свіжовиловлену рибу у чотирьох мішках, про що помічник оперативного чергового Ч/Ч ЛВ в річковому порту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС сержант міліції ОСОБА_3 повідомив по телефону Лінійне відділення в річковому порту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС України в Черкаській області, що вбачається з Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (ЄО) ЛВ в річковому торту «Черкаси» (м. Черкаси) УМВС України в Черкаській області, інвентарний номер 607 н/т, запис № 96 08 жовтня 2015 року о 19:35 год. (а.с. 10-11)

В той же час правоохоронці іншого підрозділу, які також патрулювали водосховище і виявили моторний човен «Казанка-5» з мотором «Yamaha», на борту якого знаходився працівник водної поліції ОСОБА_3 та невідома особа, тобто ОСОБА_1 . У човні була виявлена незаконно виловлена риба, було проведено огляд місця події, в результаті чого слідчим управління УМВС України в Черкаській області ОСОБА_4 вилучено моторний човен «Казанка 5», реєстраційний номер НОМЕР_4 з навісним двигуном «Yamaha» № НОМЕР_2 , та обладнання для його експлуатації, прилади ехолокації LOWRANGE «Mark 5х Рrо»; спінінгове вудилище та риболовне приладдя.

За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 0000314 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 249, ч. 1 ст. 364 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 жовтня 2015 року.

Постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області 28 жовтня 2015 року вилучене майно визнано речовими доказами. На підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2016 року з метою збереження речових доказів накладено арешт.

Також встановлено, що 16 травня 2016 року на територію спеціального майданчика, який розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Л.Українки, 21 на відповідальне зберігання поміщено човен «Казанка-5» КАС-05 19К із навісним двигуном «Yamaha-50», бензобак до двигуна та АКБ «Panasoniс».

Постановою слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області від 30 березня 2017 року закрито кримінальне провадження № 0000314 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У вказаній постанові зазначено: речові докази у зазначеному кримінальному провадженні, а саме: спінінг чорного кольору, марки «Gold Star CAT 270», на якому відсутня котушка; човен «Казанка - 5 КАС-0519К; ехолот марки «LOWRANGE Mark-5х-Рrо», серійний номер якого 103949114; навісний бензиновий двигун марки «Yamaha Four Stroke-50», який оснащений гребневим гвинтом; бензобак до двигуна; АКБ «Panasonic» повернути володільцю - ОСОБА_1 (а.с. 26-28)

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, в ході досудового розслідування в ніч з 26 на 27 червня 2016 року моторний двигун «Yamaha Four Stroke-50», бензобак та АКБ «Panasonic» було викрадено з території спеціального майданчика для тимчасового зберігання транспортних засобів.

Слідчим відділом Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0006224 від 28 липня 2016 року за фактом викрадення невідомою особою шляхом вільного доступу з території спеціального майданчика затриманих ТЗ Черкаської філії ДП «Черкаст-Інформ-Ресурси» двигуна марки «YAMAHA Four Stroke-50" та бензобаку до двигуна на 22 л., які були вилучені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Крім того судом встановлено, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції досудове слідство триває, в рамках досудового розслідування проводяться слідчо-розшукові заходи щодо встановленню місця знаходження викраденого майна та особи, яка вчинила злочин, яка досі не встановлена.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Такий правовий висновок наведений у постанові Великої Палати ВС від 12 березня 2019 року за результатами розгляду справи №920/715/17.

Дії (бездіяльність) органу досудового розслідування щодо незабезпечення збереження вилученого у кримінальному провадженні у позивача майна у визначеному законодавством порядку, передачі його на зберігання третій особі та неповернення майна після скасування його арешту протягом тривалого часу свідчать про невиконання відповідачем покладеного на цей орган обов`язку щодо забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна.

Подібну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 22 квітня 2021 року за результатами розгляду справи № 904/1017/20.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган».

Як вбачається з позовної заяви, позивач, звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої службовою особою прокуратури при здійсненні нею повноважень, заявив вимоги до прокуратури Черкаської області (попередня назва).

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; (п.п. 2 і 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Позовна вимога про відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України не може бути звернена до Черкаської обласної прокуратури як самостійного органу державної влади, оскільки відповідачем у такій категорії справ є саме держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Позовні вимоги про стягнення шкоди з держави ОСОБА_1 не заявлено.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Рішення районного суду, яке оскаржується апелянтом, ухвалене за позовними вимогами ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, яка є неналежним відповідачем у справі. Питання щодо залучення належного відповідача у справі у порядку, передбаченому діючими нормами ЦПК за заявою позивача, районним судом не вирішувалося, тому позовні вимоги слід залишити без задоволення у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

При цьому колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовною вимогою до належного відповідача.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді