Справа № 583/3377/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Охтирка заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , третя особа Києво-Святошинський районний центр зайнятості Київського обласного центру зайнятості про розірвання трудового договору

та за зустрічною позовною заявою фізичної-особи - підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Києво-Святошинський районний центр зайнятості Київського обласного центру зайнятості про припинення трудового договору з моменту його укладення, -

ВСТАНОВИВ:

31.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, відповідно до якої просила ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на її користь понесених судових витрат. Вимоги вмотивовані тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Позивачка протягом розгляду справи до матеріалів справи надавала письмові докази щодо понесених нею судових витрат на правничу допомогу, що і стало підставою для звернення до суду із заявою.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позицію, викладену у заяві та просили задовольнити заявлені вимоги.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Вивчивши заяву, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Так, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09.08.2021 у справі № 583/3377/20, провадження № 2/583/55/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Розірвано трудовий договір, укладений 03.12.2003 між ОСОБА_4 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , зареєстрований у Києво-Святошинському районному центрі зайнятості 10.12.2003 за № 1257 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням працівника з 26.07.2004. У задоволенні зустрічного позову фізичної-особи - підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Києво-Святошинський районний центр зайнятості Київського обласного центру зайнятості про припинення трудового договору з моменту його укладення відмовлено (т.1 а.с. 252-255).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).

Судом встановлено, що протягом розгляду судової справи ОСОБА_1 із вимогами про стягнення судових витрат на правничу допомогу не зверталася.

Згідно ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день, як визначено ч. 3 ст. 124 ЦПК України.

Як встановлено, позивачка була присутня під час оголошення вступної та резолютивної частин рішення 09.08.2021, в той час, як заява про ухвалення додаткового рішення у справі надійшла 30.09.2021. Таким чином, позивачем не дотримано п`ятиденний строк подачі відповідних доказів, який сплив 22.09.2021.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачка подала до суду квитанція серії АААБ від 22.04.2020 на загальну суму 1500 грн., роздруківку скріншоту «перевод на карту ПриватБанка через додаток Приват24. Отримувач ОСОБА_5 . Сума 3030,16 грн. (том 1 а.с. 138,142).

11.10.2021 надійшла уточнена заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, відповідно до якої позивачка надала підтверджуючі документи щодо оплати правової допомоги адвоката Анацького О.В., проте суд не приймає надані документи як докази по справі, оскільки вони подані з порушенням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи те, що стороною позивача за первісним позовом в ході судового розгляду не заявлено вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу, крім того доказів на підтвердження їх понесення в порядку, визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України суду не надано, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.133,137,140, 141 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів в порядку ст. 354 ЦПК України.

Позивачка за первісним позовом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач за первісним позовом - фізична особа-підприємць ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцепроживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Третя особа Києво-Святошинський районний центр зайнятості Київського обласного центру зайнятості, місцезнаходження: вул. Київська, 26, с. Софіївська Борщагівка, Київська область, .

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко