ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/684/20
Провадження № 22-ц/4820/1350/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року, суддя Козачук С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Ачкасової Азіми Зіяфеддінівни, Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності,

встановив:

В березні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до АТ КБ «Приватбанк», (далі Банк), державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Ачкасової А.З., Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності.

Мотивуючи позов вказали, що 02.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», (правонаступник АТ КБ «Приватбанк»), та ОСОБА_3 , (після зміни прізвища ОСОБА_4 ), укладено кредитний договір №НМС0GK00002748, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 111250 грн. строком до 01.08.2017 року. Того ж дня, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед Банком за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором №НМС0GK00002748 від 02.08.2007 року. Цього ж дня, між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладений договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань позичальника, передано Банку в іпотеку придбане за кредитні кошти будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Після спливу дії кредитного договору ОСОБА_1 отримала повідомлення Банку від 31.05.2018 року щодо простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 646202,41 грн., у зв`язку з чим між сторонами кредитного договору було досягнуто домовленість про прощення частини заборгованості, що виникла за кредитним договором. 08.01.2019 року між позичальником та кредитором укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору №НМС0GK00002748 від 02.08.2007 року, відповідно до умов якої боржником було погашено заборгованість у розмірі 19131,84 грн., тим самим було виконано грошові зобов`язання в повному об`ємі. У зв`язку з наміром продати будинок, 22.08.2019 року вона отримала довідку ЦНАП Шепетівської міської ради, зі змісту якої дізналася, що власником спірного будинковолодіння АДРЕСА_1 є ПАТ КБ «Приватбанк», право за яким зареєстровано на підставі договору іпотеки та рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Ачкасової А.З. про державну реєстрацію права від 12.10.2016 року. Зазначили, що вказане рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Ачкасової А.З. є незаконним, оскільки повідомлення про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник, яка одночасно є також іпотекодавцем, не отримувала. В той же час Банк жодним чином в додатковій угоді №1 до кредитного договору №НМС0GK00002748 від 02.08.2007 року в загальній сумі прощеного боргу не зазначив про задоволення своїх вимог шляхом оформлення права власності на предмет іпотеки та не вказав його вартість.

Рішенням Шепетівського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Хмельницької міської ради Ачкасової А.З. від 12 жовтня 2016 року про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк». Припинено право власності АТ КБ «Приватбанк» на житловий будинок АДРЕСА_1 . Визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м., за ОСОБА_1 .

Частково задовольняючи позов суд вказав, що Банк, направляючи письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором №НМС0GK00002748 від 02.08.2007 року не зазначив ціну, за якою предмет іпотеки перейде у власність іпотекодержателя, що в свою чергу позбавило іпотекодавця можливості оспорити ціну у разі незгоди. Зі змісту наданого Банком висновку про вартість спірного майна вбачається, що він зроблений оцінювачем ОСОБА_5 станом на 20.10.2016 року, власником нерухомості зазначено не позивача, а іншу незнайому особу, ОСОБА_6 . При цьому процедура оцінки відбулася оцінювачем без фактичного огляду будинковолодіння, на підставі ринкових цін на аналогічні об`єкти, тому така оцінка об`єкта нерухомості не відповідає його дійсній вартості на момент проведення такої оцінки. Стосовно отримання письмового повідомлення №Е.НМ.0.0.0.0/1-1495 від 26.07.2016 року про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, суд вказав, що справа не містить доказів особистого отримання ОСОБА_1 або членами її сім`ї відповідного повідомлення, у зв`язку з чим вважав, що подане державному реєстратору рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення є неналежним доказом у відповідності з вимогами ст. 77 ЦПК України. Оскільки іпотекодержатель не дотримався свого обов`язку, передбаченого Законом України «Про іпотеку» та Порядком № 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, тому ця обставина унеможливила встановлення державним реєстратором закінчення 30-денного строку, сплив якого пов`язується із вчиненням дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування скарги Банк зазначив, що ОСОБА_1 05.08.2016 року отримала вимогу про усунення порушень за кредитним договором, тому після спливу тридцятиденного строку, встановленого для погашення кредитної заборгованості, Банк подав державному реєстратору документи для реєстрації права власності за собою. На дату вчинення реєстраційної дії у Банку була наявна оцінка суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість предмету іпотеки, згідно з якою вартість предмету іпотеки становила 154084 грн., відтак вважає, що державним реєстратором не порушено вимог нормативних актів при проведенні реєстрації права власності на спірне будинковолодіння.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 02.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №НМС0GK00002748, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 111250 грн. строком до 01.08.2017 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії, з яких 100000 грн. на споживчі цілі, а 11250 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту, який мала погашати в період з 02 по 07 число кожного місяця.

ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.08.2007 року, зареєстрованого за № 4797.

Згідно з п. 7.3 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором виступає поручитель ОСОБА_2 та іпотека: будинковолодіння АДРЕСА_1 .

02.08.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 укладеного кредитного договору №НМС0GK00002748 від 02.08.2007 року в тому ж розмірі, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Крім того, 02.08.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Хмельницької області Петровською Л.О., зареєстрований в реєстрі за №4818, відповідно до умов якого надано в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: будинковолодіння АДРЕСА_1 , загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 30,9 кв.м.

Як вбачається зі змісту п.п. 1, 18.8.1., 18.13. договору іпотеки від 02.08.2007 року, в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, іпотекодержатель має право одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки (звернути стягнення на предмет іпотеки) переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України та цього договору.

Відповідно до п.п. 24, 29 договору іпотеки, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі, зазначеному в п. 35.5 цього договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною, вище зазначеної в цьому пункті.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу позичальника, АДРЕСА_2 , було надіслано повідомлення №Е.НМ.0.0.0.0/1-1495 від 26.07.2016 року протягом 30 календарних днів з моменту направлення повідомлення погасити в повному обсязі заборгованість за кредитним договором №НМС0GK00002748 від 02.08.2007 року в сумі 652235 грн., а також попередження банку про те, що у разі невиконання зазначеної вимоги зі спливом тридцятиденного строку, банком буде зареєстроване право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Згідно поданої заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.10.2016 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31841224 від 12.10.2016 року державним реєстратором Ачкасовою А.З. 11.10.2016 року було проведено державну реєстрацію права власності, на будинковолодіння АДРЕСА_1 , за ПАТ КБ «Приватбанк».

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, зокрема, статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною третьою Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року, №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до п. 61 цього Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідний правовий висновок сформовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20.03.2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).

Підставою звернення до державного реєстратора із заявою про вчинення реєстраційних дій шляхом набуття права власності на іпотечне майно, Банком було зазначено існування заборгованості за кредитним договором у розмірі 652235 грн. та невиконання протягом тридцяти днів з моменту отримання направленої ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень щодо виконання кредитного договору від 02.08.2007 року. Банк, стверджуючи про отримання ОСОБА_8 відповідної вимоги вказував, що в матеріалах справи наявні докази її направлення за місцем проживання позивача, у АДРЕСА_2 , та її отримання позичальником, на підтвердження чого у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення міститься підпис ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 52-54).

Відхиляючи такі доводи апелянта колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року, № 270, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

Отже, поштове відправлення повинно бути вручено працівником поштового відділення безпосередньо особі, якій воно адресовано із зазначення працівником прізвища одержувача на повідомленні про вручення.

Оскільки на зворотному рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення працівником поштового відділення не зазначено прізвища одержувача, таке повідомлення не може вважатися належним чином врученим (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.02.2021 року у справі № 207/3897/18-ц).

Також, Банк направляючи письмову вимогу №Е.НМ.0.0.0.0/1-1495 від 26.07.2016 року про усунення порушень основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки Банк не провів його оцінку та не зазначив її у відповідному листі-вимозі.

Ціна предмету іпотеки також не була визначена на час вчинення реєстраційної дії 11.10.2016 року, що свідчить про недотримання положень частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Повертаючи справу на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду на підставі частини шостої статті 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 16.06.2021 року зазначила, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20.03.2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) однозначно висловлено правові висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відсутність оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Подібні за змістом висновки, із посиланням на вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17, від 11.06.2020 року у справі №914/953/19, від 12.08.2020 року у справі № 921/353/19.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки при проведенні реєстраційної дії щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем державний реєстратор прийняла рішення, яке не відповідає положенням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку». Державна реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем була проведена за відсутності відомостей про вартість предмету іпотеки, визначеної на момент такого набуття, а також документу, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень щодо виконання кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про те, що оцінку предмету іпотеки було проведено колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідний висновок про вартість предмету іпотеки складено не на момент реєстрації права власності за Банком, а станом на 20.10.2016 року, тобто, після проведеної реєстрації, у зв`язку з чим він не є належним доказом у справі. Крім того, оцінка спірного будинковолодіння була проведена суб`єктом оціночної діяльності без фактичного огляду оцінюваного об`єкту, на підставі бази даних Інтернет-ресурсу, за орієнтованою ринковою вартістю, із зазначенням власником особи, яка фактично таким не є (а.с. 85).

Посилання відповідача АТ КБ «Приватбанк» на сплив позовної давності також є необґрунтованим, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, про порушення свого права позивачі дізналися в серпні 2019 року, саме під час підготовки до продажу спірного будинковолодіння, тому з урахуванням дати звернення до суду з указаним позовом, березень 2020 року, відсутні підстави для висновку про сплив позовної давності. Об`єктивних даних про те, що про порушення свого права позивачі мали змогу довідатися раніше справа не містить.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Згідно статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.07.2021 року у справі № 336/4662/19 (провадження № 61-19598св20) зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 року в справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, підтверджують, що цей спір виник між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк», тому державний реєстратор та відповідне управління з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно органу місцевого самоврядування не є належними відповідачами, і у зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до державного реєстратора відповідного управління та самого управління необхідно відмовити із зазначеної підстави (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 року у справі №363/3686/18).

Суд першої інстанції, правильно дослідивши обставини справи та застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В той же час суд не звернув увагу на те, що спір фактично виник між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» та дійшов необґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог також і щодо державного реєстратора Ачкасової А.З. та Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради, у зв`язку з чим рішення у відповідній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року в частині часткового задоволення позовних вимог до державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради Ачкасової Азіми Зіяфеддінівни та Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до даних відповідачів.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова