Справа № 490/9769/19
н/п 2/490/2579/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва
у складі головуючого судді Шолох Л.М.,
при секретарі судових засідань Коптєвій Ю.Г.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м. Миколаєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк, позивач) звернулось до районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 відповідач) з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 909,22 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не були виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 20 909 грн. 22 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 412,29 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 15 774,88, заборгованості за комісією 3 488,28 грн., штрафу (фіксована частина) 250 грн; штрафу (процентна складова) 983,77 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження.
У період з листопада 2019 року по 10.02.2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.02.2021 року для розгляду цієї справи визначено суддю Шолох Л.М .
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.03.2021 року справу прийнято до провадження суддею Шолох Л.М.
Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач станом на час розгляду справи бажання брати участь у судових засіданнях не виявив, правом на подання відзиву не скористався.
Враховуючи думку позивача, який просить розглядати справу за його відсутності та не заперечує проти винесення заочного рішення, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідач ОСОБА_1 29.11.2007 року підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», у якій зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифів є договором між ним та АТ КБ «Приватбанк» є договором про надання банківських послуг.
Також відповідач ознайомився та погодився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення йому у письмовій формі. Відповідач зобов`язувався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті ПриватБанку, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку.
29.11.2007 року АТ КБ «ПриватБанк» було проінформовано відповідача, що процента ставка по кредиту становить 1,9 %, в місяць (що становить 22,8 % річних) на залишок заборгованості, місячна комісія складає 1%, підпис відповідача на документі під назвою «Заява».
На підставі цієї анкети-заяви АТ КБ «Приватбанк» відповідачу видав картку: № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/11.
Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки із рахунку, наявних у матеріалах справи, відповідач у період з 20.12.2007 року до 31.08.2019 року активно користувався кредитними коштами, здійснюючи операції щодо зняття кредитних коштів та погашення кредитної заборгованості (а.с. 7-9, 31-34).
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом.
Із наявних у матеріалах справи слідує, що АТ КБ «Приватбанк» виконав умови цього договору та надав відповідачу у користування кредитні кошти, а відповідач отримав у користування ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 412,29 гривень.
Враховуючи зазначене суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 412,29 гривень.
Що стосується стягнення заборгованості за простроченими відсотками то слід зазначити наступне.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами на початок розрахункового періоду 20 грудня 2007 року становив 22,80% на суму залишку заборгованості за кредитом.
З розрахунку наданого позивачем вбачається, що з 01.01.2013 року позивач почав нараховувати відсотки за збільшеною процентною ставкою 2,5% в місяць ( 30% річних).
Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури.
У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Позичальник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
В матеріалах справи відсутні докази, що повідомлення банку про змінення розміру процентної ставки за кредитним договором було надіслано відповідачу листом, а також, що він отримував це повідомлення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом з розрахунку 22,8% річних, як було погоджено сторонами під час укладення договору.
З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 1007,83 грн., з яких заборгованість за період з 20.12.2007 р. по 31.12.2012 р. 380,37 грн. За період з 01.01.2013 р. заборгованість розрахована за наступною формулою: С : Р х Д х В:100% (412,29 : 360 х 2403 х 22,8:100% = 627,46 грн.), де:
С - сума заборгованості за кредитом 412,29 грн. (згідно розрахунку)
Р - Кількість днів в році при розрахунку процентів - 360 (згідно Умов)
Д - Кількість днів в періоді - 2403 (Період користування грошима);
В - відсоткова ставка - 22,8%.
Відтак, загальна сума заборгованості за процентами складає: 380,37 +627,46= 1007,83 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення комісії з відповідача, то суд враховує, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Суд виходить з того, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісії не відповідає вимогам закону, оскільки вказаний платіж є платою, встановлення якої було заборонено ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок (Постанова Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц).
За такого, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача комісії слід відмовити.
Щодо стягнення з відповідача штрафів, то слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549ЦК України).
Так, умовами кредитного договору від 29.11.2007 року встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання боржник сплачує штраф 250 грн + 5% від суми позову.
За такого суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення штрафу (фіксована частина) 250 грн та штрафу (процентна складова) 983, 77 грн підлягає задоволенню.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. З відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 412,29 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 1007,83 грн., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 983,77 грн. Всього 2 653,89 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до змісту частин першої та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, то з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути судовий збір у розмірі 243,97 грн (12,7% х 1921:100 = 243,97 грн), тобто пропорційно до задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 141, 259-265, 273, 280 ЦПК України, суд -
Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитного договором від 29.11.2007 року у розмірі 2653 (дві тисячі шістсот п`ятдесят три) грн 89 коп.
У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243 грн 97 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Центральним районним судом міста Миколаєва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Інформація про сторони:
Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя Л.М. Шолох