Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3958/19
У Х В А Л А

29.09.2021 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого-судді Кашуба А.В., секретар судового засідання Чернянчук К.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань скаргу на рішення державного виконавця у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого документу від 15.06.2020, виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області у цивільній справі №299/3958/19,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє в суді адвокат Стасюк Ю.П., звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого документу від 15.06.2020, виданого Виноградівським районним судом Закарпатської області у цивільній справі №299/3958/19, де скаржник виступає стягувачем, а боржником є ОСОБА_2 . Просить визнати неправомірним повідомлення головного державного виконавця Виноградівського районного відділення ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Бабинець Е.В. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Ухвалою суду від 15.06.2020 у цивільній справі №299/3958/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, суд затвердив мирову угоду, якою, зокрема визначено графік зустрічей батька та дитини та зобов`язання відповідача не вчиняти дій щодо перешкоджання участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Відповідачка ухилилася від виконання умов мирової угоди та вчиняє перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, не виконує визначений графік. Тому ОСОБА_1 подав виконавчий документ ухвалу суду про затвердження мирової угоди на примусове виконання до Виноградівського РВ ДВС, куди звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження. Подав Ухвалу суду про затвердження мирової угоди від 15.06.2020 та Ухвалу суду від 22.04.2021 про приведення ухвали суду від 15.06.2020 у відповідність до вимог до виконавчих документів, встановлених ЗУ «Про виконавче провадження». Проте 20.05.2021 державний виконавець Бабинець Е.В. прийняв рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вказане рішення на думку скаржника є необгрунтованим, оскільки ухвала суду про затвердження мирової угоди передбачає вжиття заходів примусового виконання, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» (ст.64-1).

У судове засідання представник позивача не прибув, у скарзі міститься його заява про розгляд скарги без участі сторони стягувача.

Боржник ОСОБА_2 та її представник адвокат Дидинська Б.М. не з`явилися в судове засідання, причин неявки не повідомили, заяв про відкладення не надходило. Неявка сторони боржника не перешкоджає розгляду скарги.

Головний державний виконавець Бабинець Е. подав відзив (заперечення) на скаргу, у якому заперечив проти задоволення скарги. Заперечення мотивовано тим, що подана стягувачем ухвала не відповідає вимогам до виконавчого документа, встановленим ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки її резолютивна частина не містить заходи примусового виконання рішення.

Вивчивши доводи скарги, доводи відзиву, дослідивши подані докази, переглянувши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Встановлено, що Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.06.2020 (а.с.120-121) у цивільній справі №299/3958/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, суд затвердив мирову угоду, що на аркуші справи 115-115зв, якою, зокрема визначено графік зустрічей батька та дитини та зобов`язання відповідачки не вчиняти дій щодо перешкоджання участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Ухвалою суду від 22.04.2021 Ухвалу про затвердження мирової угоди від 15.06.2020 приведено у відповідність до вимог, встановлених до виконавчих документів за ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.129-130).

У зв`язку із невиконанням відповідачкою умов мирової угоди, затвердженої судом, ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського РВ ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом Ухвалою суду про затвердження мирової угоди від 15.06.2020 та Ухвалою суду від 22.04.2021 у цивільній справі №299/3958/19.

20.05.2021 головний державний виконавець Виноградівського РВ ДВС Бабинець Е. виніс повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», у якому зазначено, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Не погоджуючись із вказаним повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, скаржник звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Отже, однією з підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

При цьому, зі змісту ст. 4 Закону України № 1404-VIII вбачається, що встановлення вимог до виконавчого документа повинно перш за все сприяти державному виконавцю у своєчасному та належному виконанні, у тому числі, й рішення суду, а судовий захист має відповідати вимогам ефективності та не носити лише декларативний характер.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається з оскарженого повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, Ухвала суду про затвердження мирової угоди від 15.06.2020, повернута стягувачу без виконання з підстав, визначених п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», тобто через те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання судових рішень у цивільних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із ч.1, ч.3 ст.431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.208 ЦПК України, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 10 Закону України № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Зі змісту Ухвали про затвердження мирової угоди від 15.06.2020, зі змісту Мирової угоди та Ухвали суду від 22.04.2021 вбачається, що по своїй суті Мирова угода та Ухвала суду про її затвердження встановлює зобов`язання немайнового характеру, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії та утриматися від вчинення певних дій, а саме: визначено графік зустрічей батька та дитини та зобов`язання відповідачки не вчиняти дій щодо перешкоджання участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Тобто, Мирова угода містить чітке зобов`язання, яке необхідно вчинити боржнику; в Ухвалі суду від 22.04.2021 визначений боржник, на якого покладається обов`язок щодо виконання умов Мирової угоди, затвердженої Ухвалою суду, а саме ОСОБА_2 .

Порядок виконання рішень немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження».

Правила цих норм до рішень немайнового характеру відносять рішення: про поновлення на роботі; про відібрання дитини; про виселення боржника; про вселення стягувача; інші рішення, за якими боржника зобов`язано особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до ч.7 ст.64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Так, відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 63 Закону України № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Аналіз вищенаведених норм та зміст Мирової угоди, Ухвали суду про її затвердження від 15.06.2021 та Ухвали суду від 22.04.2021 дає підстави для висновку, що порядок виконання рішень такого характеру встановлено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, висновок державного виконавця про те, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, є помилковим та безпідставним, а тому правових підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» немає.

Враховуючи вищевикладене, оскаржене повідомлення державного виконавця є необґрунтованим, оскільки поданий виконавчий документ передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, а тому у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання саме на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» та для направлення стягувачу відповідного повідомлення.

З огляду на викладене, суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.450, 451, 259-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірним повідомлення головного державного виконавця Виноградівського районного відділення ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Бабинець Е.В. про повернення виконавчого документа Ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15.06.2020 №299/3958/19, - стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Головуючий А. В. Кашуба