Cправа № 563/746/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2021 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Кулика Є.В.

секретар судового засідання Дулюка А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача Тимошенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2002 року, який розірвано рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 30 липня 2019 року. Під час перебування у шлюбі з відповідачем було набуте майно, що належить ним на праві спільної сумісної власності, зокрема:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 вказує, що будинок був побудований спільними зусиллями з ОСОБА_3 та за спільні кошти. Право власності зареєстровано за ОСОБА_3 20 грудня 2012 року на підставі рішення Корецької міської ради від 19 грудня 2012 року;

- земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0010, цільове призначення для будівництва індивідуального житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Корецької міської ради № 78 від 19 березня 1992 року, що підтверджується державним актом серія ЯД № 258787 від 15 лютого 2008 року;

- земельну ділянку площею 0,2309 га, кадастровий номер :01:002:0011, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Вказує, що даний час, будинок та земельні ділянки знаходиться у користуванні відповідача. Вона змушена з дітьми винаймати житло, оскільки спільно проживати після розлучення з відповідачем не може. Фактично він не допускає її до будинку. Однак, враховуючи, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, а згоди щодо поділу у добровільному порядку між ними не досягнуто, вважає за необхідне звернутися до суду з відповідними позовом.

03 вересня 2020 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків на виконання ухвали судді Корецького районного суду Рівненської області від 20 серпня 2020 року про залишення позовної заяви без руху.

19 жовтня 2020 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого категорично заперечує проти задоволення позовних вимог, у задоволення таких просить відмовити повністю. В обгрунтування своїх доводів посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 відповідно до якої земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. З вказаних підстав, та беручи до уваги той факт, що ОСОБА_3 набув права на земельні ділянки до укладення шлюбу вони є його особистою приватною власністю. Щодо спірного житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , то у вимозі про визнання будинку спільною сумісною власністю просить також відмовити з підстав наведених у зустрічній позовній заяві.

19 жовтня 2020 року представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Тимошенко О.В. подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з надвірними спорудами особистим майном.

Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 09 листопада 2020 року об`єднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя із зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями особистим майном.

Ухвалою судді Корецького районного суду Рівненської області від 08 вересня 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

02 червня 2021 року ухвалою Корецького районного суду Рівненської області підготовче провадження по даній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

Позивач та її представник за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Просили первісний позов задовольнити в повному обсязі, а у зустрічному відмовити.

Позивач та його представник за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні просили задоволити зустрічний позов та визнати житловий будинок з надвірними спорудами особистою власністю, в проханні позивача за первісним щодо визнання майна спільним сумісним та його поділу просили відмовити.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показав, що являється батьком позивачки, ОСОБА_1 . Вказав, що допомагав дочці та зятю, ОСОБА_3 облаштовувати будинок. Привозив будівельні матеріали на паркан та піднавіс. Підтвердив, що на час одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 будинок вже був побудований, електрика проведена, але ОСОБА_3 та ОСОБА_1 там ще не проживали, оскільки в будинку проводилися певні внутрішні роботи.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду показала, що давно знайома з сторонами. Вказала, що будинок був перевезений з іншого місця та поставлено «чорний зруб». Фактично на час одруження сторін будинок вже стояв. Всередині будинку вона не була, тому про характеристики внутрішнього оздоблення будинку сказати не може. За час перебування в шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 будинок ззовні був обкладений сайдингом, в дворі покладена бруківка, побудовано паркан.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показав, що добре знайомий з ОСОБА_3 та його батьками. Підтвердив, що десь на початку 90-х років будинок був збудований в селі Устя Корецького району, а потім перевезений в м. Корець. Сам він брав участь в такому перевезенні будинку (колод) та його складанні в місті Корець. Вказав, що до 2002 року будинок був повністю побудований, облаштований та придатний до життя. Зазначив, що допомагав будувати будинок, зокрема, привозив певні будівельні матеріали.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що знайома з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Підтвердила покази інших свідків про те, що будинок був побудований батьками ОСОБА_3 та перевезений у місто Корець. Будинок фактично був побудований в місті Корець десь на початку 90-х років. Вказала, що станом на 2002 рік в будинку ОСОБА_3 не проживав, а уже після одруження з ОСОБА_1 туди переїхали разом з нею.

Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним та її представника, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним і його представника, покази свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 03 вересня 2002 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований Корецьким відділом реєстрації актів громадянського стану в Рівненській області, актовий запис у книзі реєстрації № 46.

За час дії шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилось двоє дітей, а саме:

- дочка, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ;

- дочка, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджує свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 30 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка (дружини) є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";Частину першу статті 57 доповнено пунктом 4 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012\

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.Частину першу статті 57 доповнено пунктом 5 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного суду від 12 серпня 2020 року у справі № 626/4/17 земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, лише у період з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно, вважається спільною сумісною власністю подружжя. У інших випадках таке майно належить до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Зважаючи на те, що спірні земельні ділянки були приватизовані ОСОБА_3 у 2008 році, відповідно вони є його особистою приватною власністю, що вказано у відзиві на позовну заяву.

19 березня 1992 року виконавчим комітетом Корецької міської ради було прийнято рішення № 78 про відведення ОСОБА_3 земельної ділянки на праві особистої власності по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку у розмірі 1000 кв.м. В рішення вказано закінчити будівництво до 19 березня 1995 року.

На підставі вище вказаного рішення 08 липня 1992 року по акту ОСОБА_3 було виділено в натурі земельну ділянку площею 1400 м.кв. по АДРЕСА_1 та зобов`язано на протязі місяця укласти договір про забудову.

Згодом 15 лютого 2008 року ОСОБА_3 було отримано державний акт на право власності на вище вказану земельну ділянку серії ЯД № 258787, підставою вказано рішення Жадківської сільської ради № 98 від 06.09.2006.

Отже, земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:002:0010, цільове призначення для будівництва індивідуального житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Жадківської сільської ради № 98 від 06.09.2006 року, що підтверджується державним актом серія ЯД № 258787 від 15 лютого 2008 року належить ОСОБА_3 на праві особистої власності. А спірний житловий будинок був перевезений на вказану земельну ділянку та завершений будівництвом до його одруження з ОСОБА_1 , що підтверджується наступним.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Правова природа набуття права власності на новобудову відрізняється від набуття права власності на інше майно, оскільки новобудова може бути здійснена за рахунок інших осіб, у тому числі й за рахунок коштів батьків одного з членів сім`ї, а прийнята в експлуатацію вже під час укладення шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_4 від 27 липня 1975 року, батьками ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

04 січня 1983 року виконавчим комітетом Корецької районної ради було прийнято рішенням про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку і видачу паспорту на забудову садиби для ОСОБА_11 (батька ОСОБА_3 ) у селі Устя на виділеній земельній ділянці загальними зборами членів колгоспу (зборів уповноважених) колгоспу «Заповіт Ілліча» наказом дирекції від 23 квітня 1982 року № 10.

10 серпня 1983 року було виготовлено паспорт на забудову садиби в сільському населеному пункті Української РСР, який зареєстровано за № 82. Згідно даного паспорту батьку ОСОБА_3 у с. Устя на земельній ділянці площею 0,12 га з садибного фонду колгоспу «Заповіт Ілліча» дозволено будівництво житлового будинку по типовому проекту № 184-24-35 житловою площею 58,89 на 4 кімнати та сарай.

В судовому засіданні дослідженими документами та показами свідків встановновлено, що будівництво житлового будинку здійснювалося батьками та ОСОБА_3 за власні кошти та зокрема підтверджується:

- квитанцією до прибуткового касового ордеру № 180 від 21.03.1992 (на будівельний матеріал для ОСОБА_12 );

- квитанцією до прибуткового касового ордеру на суму 600,00 карбованців від 26.03.1992 (за відведення земельної ділянки ОСОБА_3 );

- квитанцією до прибуткового касового ордеру № 499 від 26.06.1992 (на метал для ОСОБА_12 );

- документами на вапно від 15.10.1992;

- ордером серії 2-7 АГ № 670875 від 15.12.1992 (на відпуск сосни ділової ОСОБА_11 );

- квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4341 від 30.12.1992 (на опалення ОСОБА_12 );

- квитанцією до прибуткового касового ордеру № 332 від 17.03.1993 (на плиту газову для ОСОБА_12 );

- квитанцією до прибуткового касового ордеру № 759 від 28.07.1993 (на цеглу силікатну для ОСОБА_12 );

- квитанцією до прибуткового касового ордеру № 834 від 18.08.1993 (на будівельний матеріал для ОСОБА_12 );

- накладною № 288 на внутрішнє переміщення матеріалів від 18.08.1995 (на цеглу для ОСОБА_3 ) та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 238;

- нарядом № 001145 від 14.12.1998 (про відпуск ділової деревини ОСОБА_11 ).

Відповідно до довідки Устянської сільської ради № 656 від 28 вересня 2020 року рішенням виконавчого комітету Устянської сільської ради № 10 від 11.08.1982 року було виділено земельну ділянку площею 0,12 га ОСОБА_11 для будівництва індивідуального житлового будинку. Побудований на цій земельній ділянці дерев`яний житловий будинок у 1992 році був перенесений в м. Корець Рівненської області.

На момент перевезення будинку мати ОСОБА_3 проживала за адресою АДРЕСА_2 на підставі ордеру на житлове приміщення № 260 від 25 липня 1988 року, а тато проживав в с. Великі Межиричі. Відповідно житловий будинок з с. Устя був перевезений на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 та був особистою власністю ОСОБА_3 .

Факт завершення будівництвом спірного будинку до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується також технічними умовами № 54б/2001 від 10 вересня 2001 року на електропостачання. Де вказано, що ОСОБА_3 як споживачу за адресою АДРЕСА_1 для житлового будинку потрібно потужність 1,8 квт, визначено точки підключення та інше. А також відмітками у технічному паспорті від 05.12.2012 року (інвентаризаційна справа № 3020) де вказано рік забудови 1992, а відсоток зносу 22%, та відміткою у технічному паспорті від 02.12.2019 року, де також вказано рік забудови спірного будинку 1992 рік.

Згідно з відповідними записами в ескізі плану поверхів та абрисі рік побудови спірного будинку 1992. З матеріалів інвентаризаційної справи (технічного опису і розрахунку відсотка зносу основної будівлі) вбачається, що під час реєстрації права власності на спірний житловий будинок у 2012 році було вказано, що він побудований досить тривалий час назад і має певний відсоток зносу.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" зазначено, що, відповідно до статті 12 Закону України "Про власність" у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі статтею 17 Земельного кодексу Української PCP і статтею 14 Закону України "Про власність" земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке права, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень.

На думку суду, аргументи позивача та її представника за первісним позовом про те, що будинок є спільним майном подружжя, з посиланням на те, що державна реєстрація права власності на майно (земельні ділянки та житловий будинок) відбулась в період шлюбу не заслуговують на увагу.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Доводів щодо істотного збільшення майна за час шлюбу та підтвердження цього належними та допустимими доказами матеріали справи не містять і позов з цих підстав не заявлено. Враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Стороною позивача за первісним позовом не надано доказів на підтвердження набуття права на спірні земельні ділянки та житловий будинок за час перебування у шлюбі з відповідачем.

З огляду на наведене, у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення зустрічного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає судовий збір у розмірі 1906 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 259, 263- 268, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У первісному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку з надвірними будівлями особистим майном - задоволити повністю.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 906 (одна тисяча дев`ятсот шість) гривень.

Апеляційна скарга може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Корецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: с.Жадківка, Рівненський район, Рівненська область, РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04 жовтня 2021 року.

Суддя: Є.В. Кулик