справа №619/1477/21
провадження №2/619/755/21
Рішення

іменем України

27 вересня 2021 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Кравченко К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/1477/21,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник позивача: ОСОБА_6 ,

представник відповідачів: ОСОБА_7

вимоги позивача: про стягнення заборгованості за договором позики зі спадкоємців.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в межах вартості майна, одержаного ними у спадщину від ОСОБА_8 , на його користь суму заборгованості спадкодавця за договором позики у розмірі 7771792,00 грн, що є еквівалентом 280000,00 доларів США за курсом Національного банку України станом на 05.03.2021. У обгрунтування позову зазначено, що між ним та ОСОБА_8 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до п. 1 Договору якого ОСОБА_8 взяв у борг грошові кошти у національній валюті України в сумі еквівалентній 280000,00 доларів США за курсом і зобов`язався їх повернути до 01 листопада 2012 року включно. Позичальник ОСОБА_8 в порушення ст. 610, ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України та умов Договору позики, не виконав свого обов`язку щодо повернення позивачу грошових коштів (позики) у національній валюті в сумі еквіваленту 280 000 доларів США. Позивальник ОСОБА_8 помер. 16.11.2020, 12.12.2020 та 07.04.2021 на виконання ч. 2 ст. 1281 ЦК України, позивачем на адреси спадкоємців (законного представника неповнолітніх спадкоємців) цінними листами з описом вкладення були надіслані вимоги про сплату в межах вартості майна, одержаного у спадщину, на користь позивача суми заборгованості спадкодавця ОСОБА_8 за договором позики у розмірі 7894964,00 грн, однак вимоги виконані не були. Того ж дня на адресу приватного нотаріуса Задоріної Вікторії Вікторівни було надіслано вимогу про сплату в межах вартості майна, одержаного у спадщину, спадкоємцями ОСОБА_8 на користь позивача суми заборгованості спадкодавця за договором позики у розмірі 7894964,00 грн.

Відповідачі надали до суду відзив, відповідно до змісту якого просять відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі посилаючись на те, що у позові ОСОБА_9 зазначає, що між ним та ОСОБА_8 було укладено договір позики грошових коштів в сумі еквівалентній 280 000 доларів США, яку ОСОБА_8 зобов`язався повернути до 01 листопада 2012 року включно та не виконав свого обов`язку. З позовної заяви слідує, що позивачу стало відомо, що ОСОБА_8 помер у листопаді 2020 року, тому він пред`являє свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. ОСОБА_8 дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина, але не всі спадкоємці прийняли спадщину. ОСОБА_2 - мати ОСОБА_8 та донька ОСОБА_5 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому не можуть бути належними відповідачами по даній справі. Спадщину прийняла дружина разом з неповнолытным сином. Проживаючи в спільному шлюбі однією сім`єю з ОСОБА_8 вона ніколи не чула, щоб чоловік мав будь-які боргові зобов`язання перед позивачем ОСОБА_10 , та сам чоловік ніколи про борги не розповідав. З 02 листопада 2012 року ОСОБА_9 не ставив питання про повернення боргу і з позовом про повернення боргу весь період коли чоловік був живий не звертався. Доданий до позовної заяви договір позики виконаний на комп`ютері, а не власноручно ОСОБА_8 , та не містить дати укладання такого договору, що викликає сумніви взагалі відносно існування таких правовідносин, викликає сумнів і сам підпис, і рукописний текст прізвища ОСОБА_8 який міститься в графі підписи п. 1, наданого позивачем договору позики, оскільки він не схожий на підпис її чоловіка. Крім того, в графі договору позики «даний договір свідчили» зазначено машинописним текстом, виготовленим на комп`ютері її прізвище, ім`я, по- батькові ОСОБА_3 без підпису, що знову викликає недовіру до наданого доказу. Позовні вимоги заявлені на суму 7 771 792,00 грн, що є еквівалентом 280 000 доларів США за курсом Національного банку України станом на 05.03.2021 року, однак будь-яких доказів, що такі зобов`язанні були забезпечені заставою, або іпотекою не надано, що також створює ґрунтовні сумніви відносно існування таких зобов`язань. Крім того надали заяву про застосування позовної давності, зазначивши, що кінцевим терміном повернення боргу за наданим позивачем договором позики є 01 листопада 2012 року, що усвою чергу означає, що в зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув 01 листопада 2015 року, проте позивач звернувся до суду 17.03.2021 року.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, згідно змісту якої, оскільки жодні спадкоємці ОСОБА_8 , у порушення вимог ч. 1 ст. 1281 ЦК України, не повідомляли позивача про відкриття спадщини, враховуючи те, що відомості про коло спадкоємців є нотаріальною таємницею, позивач на стадії пред`явлення вимог та на стадії пред`явлення позову не володів інформацією про осіб, які прийняли спадщину, і був позбавлений можливості самостійно отримати таку інформацію. Твердження ОСОБА_3 про те, що вона не знала про борг чоловіка не відповідає дійсності, оскільки воан достеменно знала про існування укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 договору позики та відповідні зобов`язання її чоловіка за договором як позичальника, по-друге, обставини обізнаності чи не обізнаності ОСОБА_3 про борг ОСОБА_8 не мають жодного правового значення і не можуть свідчити про відсутність правовідносин між її чоловіком і позивачем за договором позики. ОСОБА_1 дійсно не звертався до суду із позовом про повернення усієї суми боргу за договором позики, оскільки, по-перше, перебував з померлим у приятельських, довірчих відносинах (про що відомо дружині померлого), по-друге, ОСОБА_8 після 01.11.2012 щомісячно частково сплачував ОСОБА_1 заборгованість зі сплати процентів від суми позики майже до самої смерті (останній платіж від ОСОБА_8 був приблизно за місяць до його смерті). Факт щомісячної часткової сплати ОСОБА_8 (третіми особами за дорученням позичальника) заборгованості щомісячно переривав перебіг позовної давності та був вигідним ОСОБА_1 у матеріальному аспекті. Проте чинне цивільне законодавство України не встановлює жодних вимог щодо складання у письмовій формі договору власноручно чи «на комп`ютері». Договір позики підписаний, зокрема, ОСОБА_1 (позикодавцем) і ОСОБА_8 (позичальником). Отже, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 договір є правочином, вчиненим у письмовій формі і відповідає вимогам актів цивільного законодавства. Що стосується дати договору, то вона не є істотною умовою договору позики і її відсутність у жодному разі не призводить до неукладеності договору. В свою чергу сторонами досягнуто згоди щодо терміну повернення позики, який визначено у п. 1 договору позики. Щодо сумнівів у підписі, то клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відповідачами не подане (не заявлене). Чинне законодавство України не передбачає обов`язкового зазначення у договорі позики або в розписці свідків. З яких причин та мотивів ОСОБА_3 не поставила свого підпису у договорі позики відомо винятково їй. Чинне законодавство не зобов`язує сторін за договором позики укладати договори забезпечення виконання основного зобов`язання.

У порядку ст. 180 ЦПК України, відповідачами надано заперечення, згідно змісту яких доводи викладені у відповіді на відзив обставини не спростовують її тверджень про те, що вона - ОСОБА_3 достеменно знала, що у чоловіка не було будь-яких боргових зобов`язань перед позивачем ОСОБА_10 .. Позивач також ніколи не звертався при житті її чоловіка з вимогами про повернення боргу. Позивач посилається на те, що він не звертався до суду з позовними вимогами про повернення боргу, оскільки знаходився з її чоловіком ОСОБА_8 в приятельських відносинах, а також зазначає, що нібито її чоловік сплачував йому щомісяця заборгованість за позикою з 01.11.2012 зі сплати процентів від суми позики і що це буде підтверджено показами свідків. Також на думку позивача доказами підтвердження факту передачі грошових коштів ОСОБА_8 мають бути покази свідків. Матеріали відповіді на відзив не містять належних та допустимих письмових доказів повернення ОСОБА_8 грошей, необхідних для правової природи договору позики. Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18). Така ж думка викладена і в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року" у справі № 569/24347/18 провадження № 61-11630св19. Медична документація надана за 2019-2020, та 2021 роки, тому не може бути доказами того, що у позивача з 2012 року існували обставини, які були об`єктивно непереборними, та не залежали від волевиявлення особи та пов`язані були з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеної в своїй ухвалі від 15.02.2018 по справі №800/499/17. Зазначене спростовує доводи позивача відносно поважності причин пропуску строку позовної давності. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Зазначена правова позиція викладена в постанові ВСУ від 22.02.2017 №6-17цс17. Процесуальний закон не дає визначення терміну "поважні причини". Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: «Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим». Позивачем ОСОБА_10 втрачено матеріальне право на пред`явлення вищевказаного позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. ОСОБА_3 дійсно вважає, що рукописний текст прізвища ОСОБА_8 сам підпис в договорі позики не схожий на підпис її чоловіка і вона наполягає на своїх доводах, викладених у відзиві на позовну заяву. Незважаючи, на доводи позивача, що чинне законодавства не зобов`язує сторін за договором позики укладати договори забезпечення виконання основного зобов`язання, однак вони впевнені, що якщо б такі правовідносини дійсно мали б місце, то виходячи з принципу захисту від можливих ризиків, а також з урахуванням великого розміру боргового зобов`язання був би укладений договір іпотеки.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суді від 18.03.2021позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та 30.03.2021 недоліки представником позивача виправлені.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 31.03.2021, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідачів.

Згідно ухвали суду від 21.04.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.05.2021, яке відкладено на 04.06.2021 за клопотанням представника відповідачів.

У підготовчому засіданні оголошувалася перерва до 25.06.2021, 16.08.2021 у зв`язку з витребуванням доказів, про що постановлялися ухвали, до 31.08.2021 за клопотанням представника позивача для ознайомлення з витребуваними документами.

Ухвалою суду від 31.08.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 16.09.2021, яке відкладено на 27.09.2021 за клопотанням представника позивача у зв`язку з його зайнятістю у розгляді іншої справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, про обставини вправи пояснив, як зазначено у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримавши доводи та обставини, викладені у відзиві та запереченні.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до договору позики ОСОБА_8 взяв у борг у ОСОБА_1 гроші у національній валюті України в сумі еквівалентній 280000,00 доларів США по курсу Національного Банку України та зобов`язався їх повернути до 01 листопада 2012 року, про що свідчить копія договору (т. 1 а.с. 10).

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 154).

Станом на 05.03.2021 ОСОБА_8 мав заборгованість за договором позики перед ОСОБА_1 в розмірі 7771792,00 грн.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

13.11.2020, 12.12.2020, 07.04.2021 ОСОБА_1 направлено на адреси відповідачів вимоги про сплату боргу ОСОБА_8 в сумі еквівалентній 280000,00 доларам США (т. 1 а.с. 15-41, 94-112).

13.11.2020, 07.04.2020 ОСОБА_1 направив звернення приватному нотаріусу Задоріній В.В. з вимогою повідомити дату та час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 та осіб, які прийняли спадщину після його смерті ( т. 1 а.с. 47-49, 90-93).

Приватним нотаріусом Дергачівського РНО Харківської області 03.11.2021 була заведена спадкова справа № 59/2020 після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно даних якої з заявами про прийняття спадщини звернулися дружина ОСОБА_3 та неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а з заявами про відмову від спадщини звернулися мати ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 ( т.1 а.с. 226-241).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 2 ст. 1282 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Суд зазначає, що сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Так, відповідачами зроблено заяву про застосування позовної давності ( т. 1 а.с. 149-150), зазначено про це у відзиві та заявлено про це також у судовому засіданні представником відповідачів.

ОСОБА_1 як кредитор спадкодавця вчасно та у спосіб, визначений статтею 1281 ЦК України, пред`явив вимогу до спадкоємців боржника. При цьому, зважаючи на подану під час розгляду справи заяву відповідачів про застосування позовної давності, суд відмовляє у задоволенні позову за пропуском позовної давності, оскільки позивач міг довідатися про порушення свого права з часу настання строку виконання зобов`язання за договором позики (01 листопада 2012 року), однак з позовом до суду звернувся лише 17 березня 2021 року.

При цьому як на підставу пропуску строку звернення до суду представник позивача посилався на те, що пред`явленню позову ОСОБА_1 протягом строку позовної давності перешкоджали надзвичайні та невідворотні події (непереборна сила), що проявилися у проблемах зі станом здоров`я, що потребувало амбулаторного та стаціонарного лікування, медичних обстежень тощо, на підтвердження чого надано медичну документацію, яка була досліджена у судовому засіданні. Крім того, представником позивача зазначено, що цей строк переривався, оскільки позичальник ОСОБА_8 протягом 2012-2020 р.р. неодноразово (щомісячно) вчиняв дії, що свідчили про визнання ним свого боргу за договором позики, а саме - частково сплачував заборгованість зі сплати процентів від суми позики, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит ОСОБА_11 та можуть підтвердити інші свідки.

Зазначені вище посилання представника позивача щобо поважності причин пропуску строку є неспроможними з огляду на таке.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме -обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення ЄСПЛ від 20 грудня 2007 року у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий висновок викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності саме ОСОБА_1 , як позивач у справі та особа, яка стверджує про визнання ОСОБА_8 боргових зобов`язань шляхом сплати процентів від суми позики, мав довести цю обставину, на яку він посилається в обґрунтування переривання строку позовної давності.

Проте наявності таких належних та допустимих доказів судом встановлено не було.

ОСОБА_1 не надав доказів поважності причин пропуску позовної давності та не навів переконливих аргументів щодо наявності в нього об`єктивних перешкод звернутися до суду з позовом до позичальника в межах встановлених законом строків, які є розумними і достатніми для захисту порушеного права, а надана медична документація не свідчить про відсутність можливості такого звернення протягом 02.11.2012-02.11.2015рр.

Така правова позиція викладена у постанові ВС від 14 серпня 2020 року, справа № 136/1822/14-ц.

Отже, доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не пропустив позовну давність, є безпідставними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовляється поністю, сплачений судовий збір залишається за рахунок позивача.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 04.10.2021.

Суддя І. М. Нечипоренко