Справа № 203/2016/21
Провадження № 4-с/0203/15/2021
УХВАЛА

12 липня 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

з участі секретаря судового засідання Мурадли Ф.М.,

за участі:

представника заявника Хандусенка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни, стягувач ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 (далі заявник, скаржник) зі скаргою на дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни, стягувач ОСОБА_2 , в якій просить суд:

- визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 , що відкрита в АТ КБ «ПриватБанк», код банку (МФО) 305299, ), ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- зобов`язати заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірину Володимирівну в межах виконавчого провадження 61855853 скасувати арешт з картки № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), що відкрита в АТ КБ «ПриватБанк», код банку (МФО) 305299, на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова про арешт коштів від 09.03.2021 року була винесена державним виконавцем з порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушує законні права та інтереси скаржника як сторони виконавчого провадження. Так, як зазначив заявник, відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.02.2021 року, він має в АТ КБ «ПриватБанк» картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), на яку отримує пенсійні виплати. При цьому пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Скаржник зазначив, що він в період з 2009 року хворіє сахарним діабетом й кожного року проходить курс лікування, а арешт пенсійного рахунку позбавляє його такої можливості. На підставі зазначеного, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, вважаючи, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на єдиний рахунок, з якого скаржником отримується пенсія, є неправомірними та арешт підлягає скасуванню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2021 року справу № 203/2016/21, провадження № 4-с/0203/15/2021, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Ухвалою суду від 27.05.2021 року було поновлено ОСОБА_1 строк для подання скарги на дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни та відкрито провадження в цивільній справі № 203/2016/21 за скаргою ОСОБА_1 , призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 14:00 годину 12.07.2021 року, з`явився представник заявника, який підтримав вимоги скарги у повному обсязі та просив суд задовольнити їх повністю, підстави звернення до суду зі скаргою пояснив таким чином, як про це зазначено вище.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд на підставі ст.ст. 223, 447 ЦПК України розглянув скаргу за відсутності заінтересованих осіб: державного виконавця та стягувача, за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, заслухавши думку представника заявника, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до постанови заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2020 року, ВП № 61855853, було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 12.05.2017 року в сумі 2000000 грн, процентів за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 264958 грн 91 коп., трьох відсотків річних в сумі 54904 грн, інфляційних витрат в сумі 194000 грн, а всього про стягнення 2513862 грн 91 коп. (а.с.43-44).

Постановою заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни про арешт коштів боржника від 09.03.2021 року, ВП № 61855853, був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, 2775286,90 грн (а.с.8-9, 39).

За відомостями з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 25.05.2021 року, ОСОБА_1 станом на 25.05.2021 року має в АТ КБ «ПриватБанк» картку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ), на яку він отримує пенсійні виплати. Також на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). Крім того, відповідно до виписки по картці/рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC9 від 31.08.2016 року за період 01.01.2021 року 10.03.2021 року, на вказаний рахунок надходять виплати Пенсійного фонду, пенсія у розмірі 5563,40 грн. При цьому відповідно до відповіді на запит № 95036859 від 26.01.2021 року до Державної фіскальної служби України, боржник має інший рахунок у фінансовій установі в АТ «Банк Кредит Дніпро», рахунок НОМЕР_5 (а.с.10, 42 зворотній бік, 46).

Заявник самостійно звертався до державного виконавця з заявою від 10.03.2021 року про зняття арешту з рахунку (картка № НОМЕР_1 ), у зв`язку з тим, що вона використовується для зарахування пенсійних виплат. Проте листом від 17.03.2021 року № 17.05-34/8001/10 державний виконавець повідомив заявника про те, що постановою від 09.03.2021 року було накладено арешт на кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику у межах суми звернення стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, 2775286,90 грн (а.с.42).

На підтвердження факту лікування заявник надав суду копії виписок з історії хвороби та медичної картки стаціонарного хворого (а.с.11-24).

Аналіз обставин, встановлених в ході судового розгляду матеріалів справи, дає суду підстави дійти висновку, що на момент звернення заявника до суду зі скаргою на дії державного виконавця на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 203/1918/18, виданий 06.04.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 12.05.2017 року в сумі 2000000 грн, процентів за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 264958 грн 91 коп., трьох відсотків річних в сумі 54904 грн, інфляційних витрат в сумі 194000 грн, а всього про стягнення 2513862 грн 91 коп.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Так, за правилами ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 вищевказаного Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний, в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче впровадження це сукупність дій державного виконавця (при цьому вказані дії повинні бути вичерпними), спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, в старості та в інших випадках, передбачених законом.

В рішенні Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 року зазначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 46 та 64 Конституції України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що заявник має в ПАТ КБ «Приватбанк» банківський рахунок № НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_1 ), що відкритий в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк» (код банку (МФО) 305299, ) на ім`я ОСОБА_1 , для отримання пенсії, на який згідно з постановою заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 09.03.2021 року, ВП №61855853, був накладений арешт. Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 зазначив, що це рахунок, на який він отримує пенсію, а накладення арешту на цей рахунок позбавляє його на отримання пенсії та достатній життєвий рівень, лікування, порушує його конституційні права.

Водночас дії виконавця щодо накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_2 , з якого заявник отримує пенсію, стали наслідком неможливості продовження ним лікування. При цьому, суд враховує те, що заявник має інший банківський рахунок та арешт був накладений виконавцем на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, що не перешкоджає проведенню виконавчих дій та виконанню рішення суду.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому, виходячи з принципу «належного урядування», визначення якого міститься в рішеннях Європейського суду з прав людини в справі «Москаль проти Польщі», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» та «Лелас проти Хорватії», ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2. ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, оскаржувана постанова була винесена виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства України, тому дії виконавця в цій частині є неправомірними.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця в частині накладення арешту на рахунок, з якого отримується пенсія, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 258-261, 353, 447-452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни, стягувач ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 09.03.2021 року, ВП №61855853, в частині накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_1 ), що відкритий в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк» (код банку (МФО) 305299, ) на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Скасувати постанову заступника начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Олійник Ірини Володимирівни про арешт коштів боржника від 09.03.2021 року, ВП №61855853, в частині накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_2 (картка № НОМЕР_1 ), що відкритий в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк» (код банку (МФО) 305299, ) на ім`я ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Ухвала суду набирає законної сили у порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст ухвали суду складений 19.07.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва