У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Мельник Ю.О.,

розглянувши заяву сторони позивача в цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності та припинення спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить:

1. встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем з 1996 року по травень 2021 року;

2. визнати спільною сумісною власністю об`єкти нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 ; майнові права на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський район, с. Підгірці, садове товариство « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

3. визнання за позивачем права власності на Ѕ частку зазначеного вище;

4. припинити спільну сумісну власність.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Разом з позовною заявою стороною позивача подана заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на спірне майно. В обґрунтування заяви зазначає, що з квартири за адресою: АДРЕСА_4 , де сторони проживали з 1996 року, за час перебування позивача в лікарні, зникли всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке було придбано за роки спільного життя.

Позивач вважає, що оскільки всі об`єкти придбаного майна оформлені на ім`я відповідача та всі документи знаходять у нього, то він може під впливом своїх родичів в буд-який час без згоди позивача здійснити відчуження спірного майна, що може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Дослідивши подану заяву та додані до неї докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

На думку сторони заявника, існує реальна загроза відчуження майна, яке було придбано за роки спільного життя, що може утруднити в майбутньому виконання рішення.

Разом з тим, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.11.2018 року (справа № 752/6255/18), що при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Жодних обґрунтованих доводів з підтвердженням їх відповідними доказами стороною не надано.

Крім того, слід звернути увагу, на надані копії документів, які свідчать про належність спірного майна відповідачу, а саме: свідоцтво від 20.05.2005 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 608164 від 17.08.2005 року, договір № 198/КБ купівлі-продажу майнових прав від 24.11.2017 року. Відомостей про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , заявником взагалі не надано.

Так, з 2005 року право власності на майно могло бути відчужене у спосіб, визначений законодавством.

Щодо майнових прав на об`єкт нерухомого майна, то слід також зазначити, що згідно умов цього договору плановий термін введення в експлуатацію визначено - 3 квартал 2018 року, що також свідчить про можливість відсутності таких прав та наявності нерухомого майна з відповідним власником.

Таким чином, надані стороною позивача документи не доводять належність всього майна станом на день звернення до суду з позовом саме відповідачу, а тому накладення арешту на таке майно, у випадку його належності іншій особі, буде порушенням та обмеженням прав цієї особи, що є недопустимим.

Крім того, враховуючи викладене, суд вважає, що заява заявника ґрунтується на припущеннях і не містить викладу обставин та доказів щодо наміру відчуження зазначеного майна. Сам факт того, що особа має на праві власності майно не свідчить про те, що нею будуть здійснені дії, в результаті яких при задоволенні позову неможливо буде виконати рішення суду.

Законом чітко визначено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви сторони позивача в цивільні справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: