Справа № 344/6179/21
Провадження № 22-ц/4808/1336/21
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Пнівчук О.В., Бойчук І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Польською М.В. 2 липня 2021 року у м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 7 липня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 23.09.2019 року відповідач сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно.

На даний час син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів (неможливість відвідувати садочок через карантинні обмеження), у зв`язку з чим збільшуються на його утримання, розвиток та інше.

Разом з тим відповідач, незважаючи на свій обов`язок нести додаткові витрати на розвиток та догляд дитини, не підтримує фінансово та не надає жодних коштів, окрім визначених судом аліментних платежів. При цьому отримує неофіційний дохід за межами України.

Виходячи із зазначеного, позивач просила суд збільшити розмір аліментів на утримання сина до 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 2 липня 2021 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.Вважає його незаконним та необґрунтованим.

Посилаючись на ст. 182 Сімейного Кодексу України, зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний був дослідити розмір стягуваних аліментів в площині їх достатності саме для задоволення потреб дитини та встановити факт зміни вартості споживчого кошику з початкової дати стягнення аліментів станом на теперішній час.

Також суд першої інстанції при розгляді даної справи безпідставно прийняв до уваги недоведені слова ОСОБА_2 про розмір його доходів та витрат, що є недопустимим в розумінні ч. 3 ст. 12 ЦПК України.

Апелянт вказує, що судом не досліджувались щомісячні доходи відповідача у період з 23.09.2019 року по 02.07.2021 року та необґрунтовано зроблено висновок про недоведеність зміни його матеріального становища.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 2 липня 2021 року та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіє Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.08.2017 року (а.с. 4).

Відповідно до копії рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.06.2019 року шлюб між сторонами розірвано, а малолітнього сина ОСОБА_3 залишено на проживання з матір`ю (а.с. 8-9).

Згідно копії Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 30.01.2019 року позивачем змінено прізвище із « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_1 » (а.с. 5).

Як зазначено в копії виконавчого листа, виданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 року, суд вирішив стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22-23).

З відповіді Івано-Франківського центру зайнятості №1352-06/29-21 від 06.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 05.04.2021 року на обліку в Івано-Франківському міському центрі зайнятості не перебуває (а.с. 6).

Відповідно до відповіді ГУ ДПС в Івано-Франківській області №3668/6/09-19-12-01-16 від 09.04.2021 року відповідач ОСОБА_2 не зареєстрований у статусі фізичної особи-підприємця (а.с. 6, зв.-7).

На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 року було надано витяг щодо перетину державного кордону відповідачем за період з липня 2019 року по квітень 2021 року, згідно якого ОСОБА_2 періодично перебуває за кордоном від одного до трьох місяців (а.с. 31).

Згідно довідки про доходи №4942 1296 5797 2996 ОСОБА_2 отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 1050-1100 грн. щомісячно в зв`язку зі смертю дружини (а.с. 35).

Як вбачається з довідки №597/WPAiSM/TiR/2020/2021 ОСОБА_9 (син відповідача) навчається у Краківській Академії імені Анджея Фрича Моджеєвського на платній формі навчання (а.с. 36).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела суду обставини, на які посилається як на підставу зміни розміру аліментів, а саме зміну свого матеріального стану та зміну матеріального стану відповідача.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертав увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, відсутність належних та допустимих доказів погіршення матеріального стану позивача, та навпаки, поліпшення матеріального стану платника аліментів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довела обставини, визначені ст. 192 СК України для збільшення розміру аліментів.

Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача у період з 23.09.2019 року по 02.07.2021 року, а також доказів погіршення її матеріального стану, тому відсутні підстави, визначені статтею 192 СК України, для збільшення встановленого розміру аліментів.

Сам факт тимчасового перебування відповідача за кордоном не може свідчити про отримання ним доходів в іншій країні.

Крім того, у випадку наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 185 ЦПК України позивач матиме право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину.

Що стосується посилань апелянта на наявність підстав для збільшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може становити менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то слід зазначити наступне.

Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17.

Крім того, Законом України від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII частину 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджується також із висновками Верховного Суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, проведеної судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 2 липня 2021 року без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 2 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 4 жовтня 2021 року.