ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2209/21

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1388/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленнням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 серпня 2021 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову посилалась на те, що 18.10.2013 вона і ОСОБА_2 підписали розписку, яка, на її переконання, є «Попереднім договором купівлі-продажу 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 від 18.10.2013», за яким відповідач зобов`язався продати їй 1/2 частину будинку до 01.05.2014. Позивачка вказує, що згідно розписки вона сплатила відповідачу 10000 доларів США, а відповідач не виконав свого зобов`язання і ухиляється від укладення договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 .

На письмову вимогу відповідач відмовився повертати їй кошти, оскільки він не зобов`язувався продати їй 1/2 частину будинку та не має перед нею жодних зобов`язань і підстави для повернення грошових коштів, які є завдатком, відсутні.

Позивачка вважає, що «Попередній договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 від 18.10.2013» потребував нотаріального посвідчення на підставі ст.ст. 635, 657 ЦК України, а оскільки вказаний договір нотаріально посвідчений не був, він є недійсним в силу положень ст. 219 ЦК України.

Як наголошує позивачка, якщо вказана розписка є договором завдатку на придбання частини будинку, то сам договір придбання будинку підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, а тому і договір завдатку, як частина договору придбання будинку, теж підлягає нотаріальному посвідченню.

З посиланням на ст.ст. 203, 215, 220, 570, 657 ЦК України позивачка у позові просила визнати недійсним попередній договір від 18.10.2013, укладений між нею та ОСОБА_2 , про отримання останнім коштів у сумі 10000 доларів США в якості завдатку за зобов`язання продати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.08.2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, відмовлено.

В обґрунтування наявності підстав для відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції послався, що у розписці від 18.10.2013 грошова сума в розмірі 10000 доларів США визначена саме в якості завдатку і цей правочин слід розцінювати як забезпечення виконання зобов`язання завдатку за продаж належної відповідачу частини житлового будинку. За висновком суду, для правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання чинним законодавством встановлена обов`язкова письмова форма його укладення і ця вимога Закону була дотримана. Позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження вимог, заявлених у позові.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04.08.2021, визнавши помилковим висновок суду першої інстанції, викладений в мотивувальній частині відносно того, що укладений правочин «слід розцінювати як забезпечення виконання зобов`язання завдатку за продаж належної відповідачу частини житлового будинку», прийняти нове рішення, яким визнати правочин, укладений 18.10.2013 між нею та ОСОБА_2 , про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 10000 доларів США, неукладеним.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення, а саме його мотивувальна частина, ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Заявниця у скарзі посилається на те, що висновок суду про те, що грошова сума у розмірі 10000 доларів США є завдатком для забезпечення виконання зобов`язання продажу належної відповідачу частини житлового будинку, є помилковим, враховуючи положення ст. 570 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що передані нею грошові кошти відповідачу є авансом і підлягають поверненню, враховуючи, що договір купівлі-продажу частини будинку, який би відповідав вимогам законодавства, між нею та ОСОБА_2 не укладався, а була лише домовленість про укладення такого договору в майбутньому. А тому сума, визначена у розписці як завдаток, є авансом, оскільки сторонами не укладено договору купівлі-продажу частини будинку, на виконання якого були передані кошти.

Скарга містить посилання на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 711/5065/15-ц від 17.06.2021, у справі № 461/5297/16-ц від 30.01.2019, а також у постановах Верховного Суду України у справі № 6-82цс13 від 25.09.2012 та у справі № 6-176цс12 від 13.02.2013.

Також заявниця посилається, що судом не взяті до уваги та не застосовані до спірних правовідносин висновки Верховного Суду України, викладені в узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008.

Вважає, що між нею та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, за яким відповідачу сплачено грошові кошти у розмірі 10000 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Прокоф`єв Б.І. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.08.2021 залишити без змін. В обґрунтування посилається на законність та обґрунтованість судового рішення, прийнятого у відповідності до норм матеріального та процесуального права, та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає, що згідно розписки від 18.10.2013 відповідачем отримано 10000 доларів США в якості завдатку та вказано зобов`язання в забезпечення якого були передані кошти, тобто між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного договору завдатку. Вказує, що саме позивачкою були порушені вказані зобов`язання, оскільки вона сама повідомила відповідача про відсутність у неї необхідної суми грошових коштів. Відповідач наголошує, що частина житлового будинку може бути і на сьогодні придбана позивачкою за суму, яка не була сплачена нею відповідачу. Позивачкою не надано належних доказів недійсності попереднього договору від 18.10.2013 та доказів того, що сплачена сума грошових коштів є авансом. Також адвокат Прокоф`єв Б.І. посилається на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а в прохальній частині апеляційної скарги міститься вимога, яка не заявлялась позивачкою у суді першої інстанції. Окрім того, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Прокоф`єв Б.І. відповідно до ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, враховуючи, що оспорюваний правочин укладений 18.10.2013 і строк на визнання його недійсним закінчився 19.10.2016.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 18.10.2013 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 доларів США в якості завдатку за належну йому 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , та зобов`язується продати вказану частину будинку до 01.05.2014 за ціною 21000 доларів США. Гроші отримані повністю до підписання розписки. Грошові кошти отримані в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 28).

Укладення обумовленого сторонами договору купівлі-продажу частини будинку не відбулося.

15.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з письмовою заявою про повернення отриманого ним авансу у розмірі 10000 доларів США протягом одного місяця з дня отримання заяви, враховуючи отримання заяви щодо наміру ОСОБА_2 продажу належної 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідачем ОСОБА_2 відповідь на зазначену заяву ОСОБА_1 не надана і в матеріалах справи така відповідь відсутня.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору від 18.10.2013 недійсним, ОСОБА_1 посилалась на ст. ст. 203, 215, 216, 220, 233, 570, 635, 657 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в розписці від 18.10.2013 року грошова сума в розмірі 10000 доларів США визначена саме в якості завдатку і цей правочин слід розцінювати як забезпечення виконання зобов`язання завдатку за продаж належної відповідачу частини житлового будинку. За висновком суду, для правочину щодо забезпечення виконання зобов`язання чинним законодавством встановлена обов`язкова письмова форма його укладення і ця вимога Закону була дотримана. ОСОБА_1 не надано суду належних доказів на підтвердження вимог, заявлених у позові.

З висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог погоджується суд апеляційної інстанції, однак до таких висновків суд першої інстанції прийшов з помилкових мотивів враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 .

Оскільки договір купівлі-продажу частини будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана ОСОБА_1 грошова сума ОСОБА_2 в еквіваленті 10000 доларів США, є авансом, а не завдатком.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12.

Крім того, апеляційний суд враховує також наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом…»; «…за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

При зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що оскільки попередній договір купівлі-продажу 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 , оформлений у вигляді розписки від 18.10.2013, всупереч положенням ст. 635 ЦК України нотаріально не посвідчений, він підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину. Разом з тим, позивачем не заявлено вимог, які б відновлювали порушене право позивачки, тому у задоволенні позову необхідно було відмовити у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту.

Суд першої інстанції при розгляді справи на вказані обставини уваги не звернув, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю підстав для визнання попереднього договору недійсним, тобто з помилкових мотивів.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів, підтверджених належними і допустимими доказами, що унеможливлює оцінити такі докази судом, як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, оцінка яких спрямована на встановлення достовірності чи відсутності обставин з якими позивачка пов`язує наявність підстав для задоволення її позову, як і посилання і відзиві на не застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин строку позовної давності про що було заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

З врахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виклавши мотиви у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04 серпня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 30.09.2021.

Головуючий Судді: