Провадження № 22-ц/801/2052/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 рокуСправа № 127/20975/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року, постановлену у складі судді Короля О.П., в залі суду,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008, визначеної станом на 10.07.2014, яка у гривневому еквіваленті за офіційним курсом становить 530 588,52 грн, а саме: 441 064,99 грн - кредит, 76 349,91 грн - проценти та 13 173,62 грн - пеня.

07.05.2021 року представником позивача подано в суд заяву про уточнення позовних вимог у вказаній вище цивільній справі.

Заява мотивована тим, що валютою кредиту є долар США, а тому, враховуючи нестабільність курсу гривні до долара США і останні позиції суду касаційної інстанції про те, що заборгованість може стягуватись у валюті кредиту, позивач вирішив викласти прохальну частину позовної заяви із зазначенням суми боргу у валюті кредиту (долар США), а не її еквівалент у гривні.

Таким чином, позивачем заявлено про уточнення прохальної частини позовної заяви і просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.08.2008 станом на 10.07.2014 в розмірі 45365,96 доларів США, а саме: 37711,59 доларів США кредит, 6528,01 доларів США проценти та 1126,36 доларів США пеня за останніх 12 місяців.

22.07.2021 року представником позивача подано клопотання про поновлення строку для подання заяви про уточнення позовних вимог від 07.05.2021.

Клопотання обгрунтовано тим, що валютою кредиту є долар США, проте у прохальній частині позовної заяви розмір боргу зазначено у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку. Позивач був вимушений подавати позовну заяву саме з такою редакцією прохальної частини, оскільки на той час позиція суду касаційної інстанції зводилася до того, що борг по валютних зобов`язаннях має стягуватися лише у еквіваленті національної валюти (гривні) за курсом НБУ.

Позовна заява була подана під час дії ЦПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017 та під час дії відповідної редакції суд розглядав справу по суті, в тій редакції процесуального закону стаття 31 надавала можливість позивачу протягом усього часу збільшити або зменшити позовні вимоги, чого немає у чинній редакції ЦПК України.

У подальшому вже під час дії ЦПК України у новій редакції суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що заборгованість може стягуватися у валюті кредиту, навіть в іноземній.

Як тільки відпали незалежні від позивача перепони, що не давали можливість із логічних міркувань подавати уточнену позовну заяву, її відразу було подано.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року клопотання позивача про поновлення строку для подання уточненої позовної заяви залишено без задоволення, а заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про уточнення позовних вимог повернуто останньому.

Залишаючи клопотання про поновлення строку без задоволення та повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача від 07.05.2021 про уточнення позовних вимог по суті є заявою про зміну предмету позову, адже змінивши валюту стягнення боргу позивач просить стягнути з відповідачів 45 365,96 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту гривні станом на 07.05.2021 значно перевищує розмір боргу, вказаний у позовній заяві, поданій до суду 26.09.2014, 530 588, 32 грн. Крім того, зазначені позивачем причини пропуску процесуального строку не є поважними, зокрема зупинення провадження у справі не було перешкодою подати такі заяви, питання про прийняття яких вирішувалось би після поновлення провадження у справі. Судова практика Верховного Суду України та нинішнього Верховного Суду не містить застереження викладати позовні вимоги в справах про кредитні правовідносини виключно в національній валюті, і не стягувати заборгованість в іноземній валюті (валюті кредиту).

В ухвалі суду зазначено, що протягом періоду з дня відкриття провадження у справі (14.10.2014) до набрання чинності ЦПК України в редакції 2017 року позивач мав достатньо часу, щоб подати заяви про зміну позовних вимог або про зміну предмету позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява позивача від 07.05.2021 про уточнення позовних вимог по суті є заявою про зміну предмету позову, адже зміна валюти коштів, що підлягають стягненню, в прохальній частині позовної заяви не є зміною предмету позову.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк іншими учасниками справи не подано.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Так, судом встановлено, що у вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №0101/0608/88-157 від 26.06.2008, визначеної станом на 10.07.2014, яка у гривневому еквіваленті за офіційним курсом становить 530 588,52 грн, а саме: 441 064,99 грн - кредит, 76 349,91 грн - проценти та 13 173,62 грн - пеня.

07.05.2021 представником позивача подано в суд заяву про уточнення позовних вимог у вказаній цивільній справі, зокрема уточнено прохальну частину позовної заяви і просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у валюті кредиту, а також 22.07.2021 подано клопотання про поновлення строку для подання заяви про уточнення позовних вимог від 07.05.2021.

Частинами першою і третьою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За змістом частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частини третьої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

В силу статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Як передбачено частиною першою статті 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

За змістом статті 197 ЦПК України під час підготовчого судового засідання суд, окрім інших процесуальних питань заслуховує уточнення позовних вимог та розглядає відповідні заяви. Здійснює дії необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

З матеріалів справи видно, що у даній справі між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і подана заява про уточнення позовних вимог стосується виключно зміни валюти коштів, що підлягають стягненню, що в свою чергу безпосередньо пов`язано та залежить від первісної позовної вимоги про стягнення заборгованості, тобто в даному випадку відсутня зміна предмету позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у поданій заяві про уточнення позовних вимог вказано про зміну валюти коштів, про стягнення яких заявлено у прохальній частині позовної заяви, при цьому судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо наявності збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Що стосується питання про поновлення строку для подання заяви про уточнення позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що провадження у справі відкрито ухвалою суду від 14.10.2014 за положеннями ЦПК України в редакції 2004 року.

Статтею 31 ЦПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017 визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Як зазначено вище, згідно з положеннями пункту 9 частини першої Перехідних положень ЦПК України у редакції після 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи спочатку Перехідними положеннями діючого ЦПК України передбачено у визначених кодексом випадках, при цьому зміна редакції ЦПК до таких випадків не віднесена.

З положень частини першої статті 120 ЦПК України слідує, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ч. 2 ст. 121 ЦПК України).

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Сутність принципу процесуальної рівності сторін полягає у тому, що сторони у цивільному процесі наділяються рівними процесуальними правами та несуть рівні процесуальні обов`язки незалежно від свого процесуального статусу. У поєднанні з принципом змагальності сторін і диспозитивності досягається реальна рівність сторін у процесі.

Сторони зобов`язані реалізувати свої права та виконати свої обов`язки в межах установлених законом або судом процесуальних строків, одночасно, має бути дотримано принцип розумності цих строків.

Закінчення строку тягне за собою втрату стороною права на вчинення процесуальної дії, для якої цей строк було встановлено, разом із тим, якщо суд визнає причини пропуску процесуального строку поважними, то такий строк підлягає поновленню.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для учасника судового процесу на вчинення процесуальної дії.

Враховуючи свій особливий процесуальний статус, сторони наділяються додатковими (спеціальними) правами.

Місцевий суд, відмовляючи у поновленні строку для подання заяви про уточнення позовних вимог, зокрема, зазначив, що розгляд справи по суті було розпочато судом першої інстанції ще 29.12.2014.

Колегія суддів звертає увагу на те, що нормами ЦПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017 було визначено, що позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами діючого ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із протоколу судового засідання від 26 квітня 2021 року, який міститься в матеріалах справи, що судом було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 12.05.2021 року, при цьому заяву про уточнення позовних вимог датовано 07.05.2021 року.

В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що вказана у протоколі судового засідання від 26 квітня 2021 року інформація про проведення підготовчого засідання і оголошення в ньому перерви, є опискою, тобто мають місце суперечності щодо проведення у справі підготовчого засідання.

Апеляційний суд позбавлений можливості усунути вказані суперечності та перевірити наведені вище обставини, оскільки звукозапис судового засідання за 26 квітня 2021 року в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала суду першої інстанції про залишення клопотання про поновлення строку без задоволення та повернення заяви про уточнення позовних вимог постановлена з порушенням вказаних вище норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки постанова апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає, тобто розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2021 року скасувати.

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко