КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 369/2804/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2021 року, постановлене суддею Ковальчук Л.М. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» про відшкодування шкоди,

У С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_2 , що діє як законний представник ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.11.2019 року ОСОБА_1 залишив свої речі у камері схову магазину « Новус » за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 28А , після чого приблизно о 20:00 год. пішов забирати свої речі, але виявив, що камера схову була порожня. Вказував, що фактично було викрадено пуховик зимовий, шапку, шкіряний гаманець з грошима і банківськими картками на загальну суму 9 350,00 грн. За його заявою до правоохоронних органів було відкрито кримінальне провадження № 0000677 від 05.02.2020 року. Вважав, що оскільки відповідач прийняв на себе відповідальність за збереження майна, яке було викрадене з камери схову, то відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість викраденого майна. У зв`язку із цим звернувся з позовом до суду та просив стягнути з відповідача 9350,00 грн. в рахунок відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням обов`язку за договором зберігання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 виповнилося 18 років і тому він набув статусу позивача у справі, а ОСОБА_2 вибув із справи, як його законний представник.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новус Україна» про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, 25.06.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про повне задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. Суд дійшов хибного висновку про відсутність укладеного між сторонами договору зберігання всупереч положенням ст. 937 ЦК України, оскілки з обставин справи очевидно випливає, що передача речей на зберігання до окремої визначеної (номерної) камери і отримання від неї ключа якраз і є укладенням договору зберігання. Крім того твердження суду, що вартість речей позивача (розмір шкоди) не доведена спростовуються матеріалами справи. Не погоджується з доводами суду, що в магазині є об`яви про «необов`язковість» користування камерами схову, оскільки долучені до відзиву фото невідомо ким, невідомо коли і невідомо де зроблені, ідентифікувати їх неможливо а тому вважати доказами не слід.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не обґрунтовані належними доказами, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору зберігання, позов безпідставно пред`явлений до відповідача, матеріали справи не містять доказів того, що саме вказані речі знаходились у комірці.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 11.02.2020 року, кримінальне провадження № 0000677 від 05.02.2020 року, вказано, що 29.11.2019 року близько 20:00 год. за адресою: м. Вишневе, вул. Святошинська, 28А , невідома особа таємно викрала особисті речі заявника (ЖЄО № 5171 від 04.02.2020 року).

Відповідно до вимог ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Згідно зі ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до вимог ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до абз. 7 п. 21 Порядку провадження торгової діяльності та правил торгового обслуговування на ринку споживчих товарів, суб`єкт господарювання зобов`язаний забезпечити доступ споживачів до торгових об`єктів без здавання на збереження особистих речей, крім товарів, реалізація яких здійснюється у таких торгових об`єктах.

Абз. 8 п. 21 вказаного Порядку передбачає, що суб`єкт господарювання зобов`язаний створити умови для збереження речей споживачів, у разі, коли вхід до торговельного об`єкту з товарами, які реалізуються в таких закладах, заборонено.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в комірки, які розміщені перед входом у торговий зал, можуть бути передані на зберігання лише товари, які продаються у цьому конкретному закладі торгівлі.

Як вбачається із відповіді ТОВ «Новус Україна» представники компаній -партнерів та мерчендайзери, що приймають участь у відповідних акціях в магазинах Новус зобов`язані входити і виходити з магазину лише через службовий вхід, на території магазину їм надається можливість розмістити свої особисті речі у відповідних приміщеннях для персоналу магазину.

Судом встановлено, що позивач залишив свої особисті речі такі як пальто, шапка та гаманець з грошима у комірці для зберігання товарів , однак, зберігання таких речей не передбачено Порядком провадження торгової діяльності та правил торгового обслуговування на ринку споживчих товарів.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Окрім того, судом встановлено, що викрадення речей сталося невстановленою особою, щодо факту викрадення порушено кримінальну справу, тобто в ході розслідування кримінальної справи буде встановлено особу, яка нестиме матеріальну відповідальність за вчинені нею діяння.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: