Справа № 606/2494/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

16 вересня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Пацули В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через представника адвоката Пацулу В.О. звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог, вказала на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку по утриманню їхньої малолітньої дитини.

Заочним рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. на користь держави.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року скасовано заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2021 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Цивільну справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 06 липня 2021 року, яке в подальшому було відкладено на 02 серпня 2021 року та 16 вересня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач у судові засідання, призначені на 06 липня 2021 року, 02 серпня 2021 року та 16 вересня 2021 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою фактичного місця проживання, вказаною ним у заяві про перегляд заочного рішення, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Суд зазначає, що передбачене частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07 липня 1989 року).

Таким чином, особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви та утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу.

Нез`явлення у судове засідання без поважних причин або неповідомлення про причини неявки не свідчать про те, що сторона справи добросовісно користується наданими їй законом процесуальними правами та уникає вчинення дій, що зумовлюють затягування судового процесу.

Достовірно знаючи про розгляд справи судом, ОСОБА_2 не стежив за її перебігом, на розгляд справи неодноразово не з`явився, що не свідчить про добросовісність користування ним своїми процесуальними правами.

З огляду на викладене, ураховуючи те, що відповідач не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, та за відсутності заперечень позивача та її представника у відповідності до статті 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 12 січня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області від 12 січня 2013 року, актовий запис №2.

У шлюбі в сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 19 вересня 2013 року Раково-Ліською сільською радою Камінь-Каширської району Волинської області, актовий запис №51.

Відповідно до довідки, виданої Теребовлянською міською радою Тернопільської області від 23 листопада 2020 року за № 09-04/10/987, ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 .

Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтями 180, 181 Сімейного кодексу України, передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до діючих норм законодавства батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до частини першої статті 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В силу вимог статті 182 Сімейного кодексу України суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років починаючи з 1 січня 2021 - 2395 грн, з 1 липня - 2510 грн, з 1 грудня - 2618 грн.

Відповідно до частини другої статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, інших утриманців не має. Стан здоров`я відповідача суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне суду не надано та в судовому засіданні не здобуто.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач заперечуючи проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 3000 грн щомісячно вказав на те, що він не працює, не має постійних доходів, періодично їздить на заробітки закордон, на сплату заборгованості по аліментах на утримання дитини позичив 6000 грн, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1200 грн щомісячно. На підтвердження вказаного додав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, за період із 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року, згідно яких інформація про доходи ОСОБА_2 - відсутня.

З цього приводу суд зазначає, що відсутність доходів у відповідача, не свідчить, що останній не має змоги сплачувати аліменти та не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого малолітнього сина. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Крім того, відсутність у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відомостей про суми виплачених доходів жодним чином не свідчить про відсутність у особи доходів взагалі. Відповідач вказав про те, що їздить на роботу закордон.

Згідно частини першої статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_2 у користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 року (дня пред`явлення позову) до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що враховуючи вік дитини та її потреби такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує в порядку статті 141 ЦПК України.

На підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогами щодо стягнення аліментів, то судовий збір у розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись статтями 4, 12, 141, 247, 265, 430 ЦПК України, статтями 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі, в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на користь держави.

Рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Повторне заочне рішення відповідно до ч.3 ст.288 ЦПК України позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 21 вересня 2021 року.

Суддя А.В.Мельник