Справа № 683/2750/21
У Х В А Л А

27 вересня 2021 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Луговий О.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (до пред`явлення позову),

встановив:

24 вересня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову (до пред`явлення позову) шляхом накладення арешту та заборони на відчуження наступних транспортних засобів: KIA Sportage, 2008 р.в., номерний знак НОМЕР_1 ; Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 ; сідловий тягач Renault; автомобіль ВАЗ 21053, 1992 р.в.; автомобіль КАМАЗ 5320, 1986 р.в.; причіп НОМЕР_3 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 03 липня 2000 року. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2013 року шлюб між ними було розірвано. У 2015 році вони помирилися і знову стали проживати разом однією сім`єю, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. В кінці травня 2021 року заявниця з ОСОБА_2 припинили фактичні шлюбні відносини та стали проживати окремо. Після цього заявниця звернулася до ОСОБА_2 з вимогою про поділ спільного майна, яке вони набули під час спільного проживання, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Проте ОСОБА_2 повідомив її, що не збирається із заявницею нічого ділити і усе майно залишить собі, оскільки воно зареєстровано за ним як за власником, категорично відмовившись від поділу спільного майна в добровільному порядку. Також ним було повідомлено, що у разі її звернення до суду з позовом про поділ майна, він відчужить усе майно на користь третіх осіб.

Як зазначає заявниця, за час перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу ними було придбано наступне майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: KIA Sportage, 2008 р.в., номерний знак НОМЕР_1 ; Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_2 ; сідловий тягач Renault; автомобіль ВАЗ 21053, 1992 р.в.; автомобіль КАМАЗ 5320, 1986 р.в.; причіп НОМЕР_3 . Вказане майно було придбано за їх спільні кошти, але зареєстровано одноособово за ОСОБА_2 та використовується ним одноособово.

ОСОБА_1 зазначила, що як їй стало відомо, ОСОБА_2 відчужив на користь третьої особи - своєї матері автомобіль КІА Sportage, 2008 р.в., номерний знак НОМЕР_1 , який є їх спільним майном, оскільки був придбаний у 2018 році за їх спільні кошти як сім`ї без будь якого погодження із заявницею.

У зв`язку із неправомірними діями відповідача, який відчужує їх спільне майно одноособово, заявниця змушена звернутися до суду із заявою про забезпечення позову.

Зважаючи на те, що не вжиття заходів до забезпечення позову надасть можливість ОСОБА_2 здійснити відчуження майна, що є та/або може бути предметом поділу на користь третіх осіб в будь-який час, навіть після отримання копії позовної зави, а також після ухвалення судом першої інстанції рішення, яке в період часу коли ще не набере законної сили, надасть можливість відчужити їх і як наслідок призведе до порушення прав заявника як співвласника.

Вказує, що на даний час існує висока вірогідність можливого здійснення передачі транспортних засобів третім особам, їх відчуження, вчинення інших дій, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про поділ спільного сумісного майна.

Вказане зумовлює необхідність у забезпеченні позову відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України у вигляді накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Ознайомившись із заявою та доданими до неї документами, вважаю, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п.1, п.2 та п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу спільного сумісного майна, та можливість відповідача здійснити відчуження майна, що є та/або може бути предметом поділу на користь третіх осіб в будь-який час, а тому незастосування забезпечення позову шляхом накладенням арешту на зазначене майно та забороною на його відчуження на стадії до пред`явлення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, що порушить права заявниці як співвласника, тому необхідність забезпечення позову у спосіб, обраний заявником, слід визнати обґрунтованим.

При цьому, забезпечення даного позову саме у такий спосіб не позбавлятиме відповідача права користування спірними транспортними засобами та не порушуватиме його прав та законних інтересів.

Крім того, забезпечення позову повинно враховувати не тільки інтереси заявника, але й третіх осіб, таким чином в накладенні арешту на транспортні засоби: KIA Sportage, 2008 р.в., номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль КАМАЗ 5320, 1986 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 ; сідловий тягач Renault Magnum, 1998 р.в., д.н.з. НОМЕР_6 , слід відмовити, оскільки з відповіді на запит начальника ТСЦ МВС №6844, вбачаються, що останні реалізовані ОСОБА_2 , крім того, транспортний засіб Mersedes-Bens, д.н.з. НОМЕР_2 у власності ОСОБА_2 , не перебуває.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157,158, 258- 260 ЦПК України, суд, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль ВАЗ 21053, 1992 р.в., д.н.з НОМЕР_7 та причіп ГКБ 8350, 1986 р.в., д.н.з. НОМЕР_8 , що перебувають у власності та зареєстровані на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити заявнику, що відповідно до частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Згідно ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: