ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Херсон

справа № 766/16382/18

провадження № 22-ц/819/1663/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Полікарпової О.М.,

Пузанової Л.В.,

секретар Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області в складі суду Єпішина Ю.М. від 30 березня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу,

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення коштів за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 липня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN9154, за яким вона передала відповідачу грошові кошти у розмірі 60000 доларів США, на строк до 26 липня 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № від 26.07.2013, процентна ставка за договором становить 8,5% річних.

Згідно п. 6 договору у разі, якщо в строк не пізніше дня закінчення терміну вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, договір продовжується ще на один термін, вказаній в таблиці 1 договору. Договір продовжується неодноразово без явки клієнта.

У разі розірвання договору з ініціативи клієнта сума нарахованих відсотків за цілу кількість років, що минули з моменту укладання договору виплачується в повному обсязі.

19 липня 2018 року позивач, відповідно до п. 9 договору, повідомила банк про намір розірвання договору банківського вкладу. Але свої обов`язки за договором, щодо повернення належних позивачу коштів та процентів за користування коштами відповідач не виконав.

У зв`язку із вищевикладеним, просила стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на її користь 60000 (шістдесят тисяч) доларів США заборгованість за сумою вкладу; 687480 грн. проценти за користування коштів; а також судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року позов задоволено частково. Суд ухвалив:

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації як внутрішньо переміщена особа: АДРЕСА_1 , постійне місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN9154 від 26.07.2013 року у розмірі 60000,00 доларів США як суму вкладу.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації як внутрішньо переміщена особа: АДРЕСА_1 , постійне місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ) за договором банківського вкладу № SAMDN9154 від 26.07.2013 року, проценти за користування коштами у розмірі 558432,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 д) на користь держави судовий збір у розмірі 8 810,00 гривень.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Бригинець А.А. посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 17.11.2014 на підставі договору про переведення боргу, грошові кошти, які були розміщені на банківському депозитному рахунку позивача, який є предметом спору, були переведені інший юридичній собі ТОВ «ФК «Фінілон», а тому вважає, що банк не є належним відповідачем у справі.

Отже, враховуючи той факт, що права позивача не могли порушуватися та оспорюватися на час звернення з позовом до суду до АТ КБ «ПриватБанк», оскільки зобов`язання за договором, повинні виконуватися ТОВ «ФК «Фінілон», у зв`язку з цим, не вбачається правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, представників позивача та відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов`язання по депозитному договору, не повернув позивачу вклад та проценти за користування коштами, вкладеними ним на депозитний рахунок банку.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2013 року між сторонами укладено договір № SAMDN9154 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») на підставі якого, ОСОБА_1 передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 60000,00 грн. для розміщення на депозитному рахунку. За умовами договору, вклад було оформлено на строк 366 дні, до 26.07.2014 року із нарахуванням процентів на суму вкладу 8,5 % річних. Пунктами 6 та 9 Договору визначено, якщо по закінченню строку вкладу ОСОБА_1 не заявила банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один термін. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки до банку; у ОСОБА_1 та банку є право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договору (а.с. 6).

Розділом договору «Дані по вкладу» передбачено, що банк відкриває позивачу особовий рахунок № НОМЕР_2 , на який необхідно внести суму вкладу. На вказаний рахунок будуть нараховуватись проценти за вкладом (зв.а.с. 6).

Відповідно до платіжного доручення № від 26 липня 2013 року, ОСОБА_1 перераховано на рахунок банку грошові кошти в сумі 60000 доларів США 00 центів (а.с. 7).

В 2018 році ОСОБА_1 надіслала на адреси АТ КБ «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1 д, м. Київ, 01001 та вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094) повідомлення про розірвання договору, в якому просила розірвати договір, на підставі п.п. 9, 13 договору, та повідомити її за поштовою адресою про дату та адрес відділення банку, в якому вона може отримати належні їй кошти та нараховані проценти за користування грошовими коштами (а.с. 8).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно пункту 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно пункту 1.2. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит).

Згідно пункту 3.3. цього Положення за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У пунктах 52, 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.01.2013 р. у справі «Золотас проти Греції» Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав законну вимогу позивача про повернення належних їй коштів, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми депозиту у розмірі 60 000,00 доларів США, оскільки відповідач, не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу № 1, підписаного і ратифікованого Україною, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Обґрунтованим є і рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошовими коштами, оскільки це є обов`язком банку відповідно до умов договору та вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України, відповідно до якої банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Обов`язок банку сплатити проценти передбачений і пунктом 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, згідно якого банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Колегія суддів враховує, що АТ КБ «ПриватБанк» не оспорює укладення між ним та позивачем договору вкладу та розміру стягнутої з нього заборгованості, а вказує лише на те, що він є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Однак доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, з посиланням на те, що 17 листопада 2014 року товариство уклало договір з ТОВ «ФК «Фінілон», відповідно до якого останнє стало боржником за спірним договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника - ОСОБА_1 , що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від ОСОБА_1 жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать статті 520 ЦК України, відповідно до якої боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, є необґрунтованими, оскільки в наведеній справі висновок викладений з урахуванням подання позову до неналежних відповідачів, у той час, як у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду до належного відповідача - АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, доводи апеляційної скарги є такими, що не ґрунтуються на обставинах справи, нормах матеріального права, висновків суду не спростовують, а тому чого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: О.М. Полікарпова

Л.В. Пузанова

Повний текст постанови складений 06 жовтня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська