Провадження № 22-ц/812/1246/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Миколаїв

справа № 489/4987/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 29 квітня 2021 року суддею Кирильчуком О.І. в приміщенні цього ж суду, (повне рішення складено 07 травня 2021 року), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України

про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Позивач зазначав, що 16 листопада 2017 року в м. Миколаєві на перехресті вул. Троїцька та вул. Космонавтів, сталася дорожньо-транспотна пригода за участі транспортного засобу «MERCEDES BENZ SPRINTER» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 є ОСОБА_2 . Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MERCEDES BENZ SPRINTER» застрахована СК «Київський страховий дім». Згідно ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є власником та директором ТОВ «Автонік», серед видів діяльності якого зазначена форма КВЕД 60.24.0 - Діяльність автомобільного вантажного транспорту.

Посилаючись на обов`язок ОСОБА_2 , як власника автомобіля «MERCEDES BENZ SPRINTER» відповідати за спричинену дорожньо-транспортною пригодою шкоду, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 63 616, 94 грн. майнової шкоди.

До участі в справі як третю особу залучено МТСБУ.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пославшись на те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована СК «Київський страховий дім», а розмір спричиненої майну позивача шкоди знаходиться в межах страхової суми, тому вважав, що за позовом має відповідати не він, а страхова компанія.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд посилався на обов`язок страхової компанії відповідати за виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та вважав таким, що суперечить меті інституту цивільно-правової відповідальності покладення на страхувальника, який уклав договір страхування цивільно-правової відповідальності, обов`язку відшкодування шкоди, розмір якої знаходиться в межах страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що СК «Київський страховий дім» тривалий час перебуває у стані ліквідації, жодних підстав вважати, що виплата буде здійснена, немає, тому вважав порушеними його права на відшкодування шкоди безпосередньо власником транспортного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2017 року в м. Миколаєві на перехресті вул. Троїцька та вул. Космонавтів, сталася дорожньо-транспотна пригода за участі транспортного засобу «MERCEDES BENZ SPRINTER» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «SKODA FABIA» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача (а.с. 9).

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у порушенні пунктів 2.3 «б», 10.1, 13.1, 16.11 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 8).

Власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «Київський страховий дім» (а.с. 10).

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 направив страховику повідомлення про подію, що може бути визнана страховою, внаслідок чого страховиком відкрита страхова справа № 712-12088.

Загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» від 10 серпня 2018 року прийнято рішення про припинення приватного акціонерного товариства шляхом ліквідації у добровільному порядку.

11 вересня 2018 року ОСОБА_1 подано заяву про включення до реєстру кредиторів ПрАТ «Київський страховий дім». Заява задоволена, та ОСОБА_1 включено до реєстру кредиторів за № 108, акцептована сума заявленої вимоги становить 34 806, 12 грн. (а.с. 44).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі №754/1108/15-ц, від 17 червня 2020 року у справі №753/15214/16-ц, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 20 Закону №1961-IV у разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія. У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та (або) майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 статті 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та (або) ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на Постанову Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Стосовно твердження апелянта, щодо можливого стягнення судом з відповідача ОСОБА_2 хоча б різниці в сумі між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача згідно висновку автотоварознавчого дослідження, проведеного на замовлення позивача і акцептованою страховою компанією сумою, то колегія суддів зазначає про недоведеність зазначених сум.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, належним чином дослідив докази у справі і надав їм належну оцінку, а також достатньо повно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 15 липня 2021 року