Справа № 128/2242/21
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2021 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді - Саєнко О.Б., при секретарі - Москивчовій О.Р., без участі сторін

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Вінниця в порядку спрошеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

06.08.2021 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, яку позивачем обґрунтовано тим, що 15.11.2015 між ним та відповідачем було укладено шлюб, актовий запис №3576.

Вказує, що в період шлюбу в них народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що спочатку їх сімейне життя складалося добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршилися, між ними відсутнє взаєморозуміння та повага, мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства.

Вказує, що шлюб між ними є формальним, оскільки особисті відносини між ним та відповідачем тривалий час мають негативний характер, спільне господарство не ведеться з 05.09.2019, з того часу припинено шлюбні відносини.

Зазначає, що шлюб розривають вперше, суперечки про місце проживання малолітньої дитини немає, син після розірвання шлюбу залишиться жити із матір`ю, а він матиме право бачитися із сином та забирати його на виховання до себе у будь-який зручний час.

Вважає, що надання строку на примирення не вплине на стан їх шлюбних відносин, спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, тому це лише погіршить стан їх відносин та продовжить їх перебіг в часі.

Вказує, що на даний час відповідач та їх син ОСОБА_3 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , за даною адресою також зареєстровано місце проживання їх сина, а він поживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Вказує, що відповідно до сімейного законодавства, батьки є рівними у своїх обов`язках щодо утримання дітей, тому, вважає, що сплата ним аліментів у розмірі 20 відсотків з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, забезпечить рівність при несенні обов`язку щодо утримання дитини.

Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем; визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю; стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрошеного позовного провадження та призначено судове засідання.

17.09.2021 у судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, попередньо 09.09.2021, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 також в судове засідання не з`явилася, 09.09.2021 через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.

Суд, з урахування письмових заяв сторін, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.11.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області зареєстровано шлюб, актовий запис №3576, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 15.11.2015, серії НОМЕР_1 (а.с.12).

В період шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №4450, про що свідчить копія свідоцтва про народження від 28.12.2018, серія НОМЕР_2 (а.с.5), місце проживання якого зареєстровано у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки №3545 від 18.01.2019, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради (а.с.6).

Відповідно до довідки, виданої головою правління ОСББ «Замостя 34 А» в будинку за адресою АДРЕСА_3 проживають: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (внук). Власником особового рахунку квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_6 (а.с.7).

Згідно довідки №5598 від 04.08.2021, виданої Вінницькою обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 , він працює в Вінницькій обласній державній адміністрації на посаді заступника начальника відділу правового забезпечення земельних відносин управління правового забезпечення діяльності структурних підрозділів ОДА та земельних відносин Департаменту правового забезпечення. Його заробіток (заробітна плата) з 16.03.2021 по 31.07.2021 включно складає: нарахована заробітна плата - 51491, 89 грн.; утримані податки - 10040, 93 грн.; виплата заробітної плати - 41450, 96 грн. (а.с.11).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові та в їх заявах те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, оскільки спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати.

Згідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Згідно зі ст.129 Конституції основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У них зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Позивач у позові вказує на те, що між ним та відповідачем не має спору щодо місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також відповідач у поданій заяві також не вказує на наявність між ними спору з цього питання.

Отже судом установлено, що між сторонами по даній справі відсутній предмет спору на час пред`явлення позивачем даного позову в частині позовної вимоги про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Оскільки суд прийшов до висновку , що предмет спору у даній справі в частині позовної вимоги про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю, -відсутній , тому в цій частині позов слід залишити без розгляду.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини на користь відповідача, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги за безпідставністю , виходячи з такого.

Статтею 141 СК України визначено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.180 Сімейного Кодексу України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (далі - Постанови) передбачено, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Відповідно до п.16 Постанови передбачено, що згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Згідно до п.17 Постанови за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. ст. 175 ЦПК України , позовна заява повинна містити серед іншого, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже діючим законодавство не передбачено право позивача на звернення до суду з позовними вимогами до самого себе.

У зв`язку з чим у задоволені цієї позовної вимоги слід відмовити за безпідставністю.

Суд не вирішує питання щодо стягнення судового збору з відповідача на користь позивача, оскільки останній просив залишити витрати по сплаті судового збору за ним.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК, Суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 15.11.2015 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3576, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - розірвати.

Позовну вимогу позивача про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю- залишити без розгляду.

У задоволені позовної вимоги позивача про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олена САЄНКО