10 вересня 2021 року
Провадження №2/932/2826/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» вересня 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання відмови незаконною, про визнання права на приватизацію квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звернулися до суду із позов до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_5 у якому просить визнати незаконною відмову відповідача від 10.10.2019 №3/16-4367 в переданні у приватну власність позивачів квартири АДРЕСА_1 , визнати за позивачами право на приватизацію вказаної квартири.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивачі зазначають, що ОСОБА_3 перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 з 1993 року. ОСОБА_6 є їхньою дочкою 1994 року народження. Проживаючи усі разом у квартирі АДРЕСА_1 позивачі звернулися до відповідача із заявою про приватизацію такої квартири. При цьому ОСОБА_5 відмовився від приватизації. Відповідачем відмовлено у приватизації за підстав невідповідності дат реєстрації місця проживання позивачів та третьої особи, а також відсутності відомостей про реєстрацію та документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду позивачами за період з 27.02.1998 по 13.01.2000. Щодо невідповідності дат реєстрації місця проживання то вказує, що описка паспортиста не може бути підставою для позбавлення позивачів права приватизації. Щодо іншої підстави то позивачами надавались документи щодо місця проживання у вказаний період, зокрема неповнолітня ОСОБА_6 була вписана у форму «А» батька, ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі без реєстрації.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому вказано, що відмовою у надання адміністративної послуги було ненадання усіх передбачених документів. Факт проживання позивачів за певною адресою без реєстрації може бути підтверджено рішенням суду про встановлення факту в межах окремого провадження, а не у позовному провадженні. Відмова відповідача не позбавляє можливості позивачів звернутися повторно із заявою про приватизацію. Позивачам не було відмовлено у приватизації квартири тому не було порушено їхніх прав.

Третя особам право на подання заперечень не скористався.

В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача позов заперечив з підстав наведених у відзиві.

Від третьої особи надійшов клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Обставини, встановлені судом.

Згідно копії листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 10.10.2019, розглянувши заяву стосовно приватизації житлового приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , наданий пакет документів для приватизації має наступні недоліки: невідповідності дат реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; відсутності відомостей про реєстрацію та документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду позивачами за період з 27.02.1998 по 13.01.2000.

Заявою від 24.04.2019, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_5 відмовився від приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 уклали шлюб 04.07.1993.

Згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дочка ОСОБА_5 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 03.10.2015 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Згідно копії листа Відділу обліку проживання фізичних осіб від 17.09.2019 вбачається, що ОСОБА_3 була зареєстрована з 12.06.1981 по 27.02.1998, ОСОБА_4 по формі матері з 27.02.1994 по 27.02.1998 за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання громадян від 17.09.2019 за адресою АДРЕСА_2 :

- щодо ОСОБА_3 з 01.03.1998 проживала з чоловіком без реєстрації до 20.06.2002, тимчасова реєстрація 20.06.2002- 20.06.2003 без виписки і перепрописки 11.05.2004 до 03.04.2005, з 27.05.2005 до 30.04.2006, з 21.03.2006 до 21.03.2007, з 02.08.2007 до 15.07.2008 без виписки з 15.07.2008 до 18.11.2008, постійно з 18.11.2008;

- щодо ОСОБА_5 з 01.03.1998 проживав без реєстрації, тимчасова реєстрація з 28.07.1998 до 06.05.1999, без виписки з 20.06.2002- 20.06.2003 без виписки з 11.05.2004 до 03.04.2005, з 27.05.2005 до 30.04.2006, з 21.03.2006 до 21.03.2007, з 02.08.2007 до 15.07.2008 без виписки з 15.07.2008 до 18.11.2008, постійно з 18.11.2008;

- щодо ОСОБА_6 з 01.03.1998 проживала з батьками без реєстрації, тимчасова реєстрація в Ф-батька з 28.07.1998 до 06.05.1999, без виписки з 20.06.2002- 20.06.2003 без виписки з 11.05.2004 до 03.04.2005, з 27.05.2005 до 30.04.2006, з 21.03.2006 до 21.03.2007, з 02.08.2007 до 15.07.2008 без виписки з 15.07.2008 до 18.11.2008, постійно з 18.11.2008, самостійно зареєстрована на 16 років 30.04.2010.

Із копії паспорта громадянина України ОСОБА_3 вбачається невідповідність вказаних даних, а саме на штампі про реєстрацію від 11.05.2004 вказано «до 30.04.2005».

Позивачкою долучені копії ордерів на житлову площу в гуртожитку, починаючи із 07.05.2002 на тимчасове проживання та 19.01.2017 постійно.

Згідно супровідного листа Управління житлового господарства Дніпровської міської ради позивачу надається копії підстав для проживання родини за період з 1999 2013 роки. Зокрема долучено листи КП «Сантехмонтаж» від 16.11.1999 та від 08.08.2000 у якому вказано прохання продовжити прописку в гуртожитку по АДРЕСА_4 для сім`ї спеціаліста ОСОБА_5 (дружина, дочка); начальника управління житлового господарства від 20.12.1999 та від 14.08.2000 про продовження тимчасової прописки сім`ї ОСОБА_5 .

Згідно копії листа КП «Дніпровське МБТІ» від 09.04.2019 квартира АДРЕСА_1 зареєстровано за територіальною громадою м. Дніпра.

Згідно копій довідок АТ «Ощадбанк» позивачі не використовували житлового чеку за адресою: АДРЕСА_3 .

Законодавство, що застосовано судом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно ч.3 ст.8 вказаного закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 за №109/17404 громадянин подає до органів приватизації такі документи, зокрема довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі та документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Згідно п.23 вказаного Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції, що була чинною на момент реєстрації місця проживання позивача, реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно висновків, викладених у рішенні ВС від 28.05.2020 у справі №826/17201/17 суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документів, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.

Висновки суду.

Законодавство передбачає зокрема, що орган приватизації має прийняти рішення щодо приватизації в місячний строк з дня одержання відповідної заяви. Таке рішення може бути - про передачу жилих приміщень у власність громадян або про відмову у приватизації. Вчинити будь-яких інших дій чи прийняти інших рішень орган приватизації не вправі.

Із листа відповідача від 10.10.2019, який є органом приватизації, вбачається, що відповідачем не прийнято рішення про передачу жилих приміщень у власність громадян, а із його змісту вбачається відмова позивачам у приватизації житла.

Враховуючи усі надані позивачами докази, які підтверджують право позивачів на приватизацію, зважаючи на «принцип належного урядування», суд обмежується детальним аналізом тих обставин, що зазначені в листі відповідача від 10.10.2019.

Щодо невідповідності дат реєстрації місця проживання позивачів та третьої особи, то в судовому засіданні, з`ясовано, що така невідповідність полягає у зазначенні у паспортах громадянина України, на штампі про реєстрацію місця проживання від 11.05.2004 - «до 30.04.2005». В довідці про реєстрацію місця проживання громадян від 17.09.2019 вказано про реєстрацію до 03.04.2005.

У цьому випадку перевага має бути надана відомостям, внесеним до паспорта громадянина України.

Крім того законодавство передбачає реєстрацію місця проживання та зняття із такої реєстрації. Враховуючи, що позивач та третя особа були зареєстровані в гуртожитку 20.06.2002, відміток про зняття з реєстрації паспорт громадянина України не містить, відповідних відомостей не міститься в згаданій довідці від 17.09.2019, реєстрацію місця проживання позивача та третьої особи слід вважати безперервною.

Щодо відсутності відомостей про реєстрацію місця проживання позивачів та документів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду позивачами за період з 27.02.1998 по 13.01.2000 суд зазначає наступне.

У вказаний період місце проживання позивачів не було зареєстровано.

У такому випадку, за позицією відповідача, факт проживання без реєстрації за певною адресою має бути встановлено в межах окремого, а не позовного провадження.

Суд погоджується, що факт проживання може бути встановлено судом, а відсутність реєстрації не може бути підставою для відмови у приватизації. Проте факт проживання може бути встановлено підчас вирішення даної справи.

Факт проживання позивачів та третьої особи в означений період без реєстрації підтверджується копіями їхніх паспортів громадянина України та вказаною вище довідкою про реєстрацію місця проживання громадян.

Факт проживання сім`ї позивачів в гуртожитку підтверджується листами КП «Сантехмонтаж» від 16.11.1999, від 08.08.2000 та листами начальника управління житлового господарства від 20.12.1999 та від 14.08.2000 у яких вказано про проживання сім`ї в гуртожитку. Також факт проживання підтверджується копією довідки від 17.09.2019 про проживання в гуртожитку щодо ОСОБА_5 з 01.03.1998 проживав без реєстрації, тимчасова реєстрація без зняття з реєстрації з 28.07.1998, ОСОБА_3 з 01.03.1998 з чоловіком без реєстрації до 20.06.2002, щодо ОСОБА_6 з 01.03.1998 проживала з батьками без реєстрації, тимчасова реєстрація в Ф-батька з 28.07.1998 без зняття з реєстрації.

Факт невикористання ними у цей період житлових чеків вбачається із відсутності реєстрації їхнього місця реєстрації (довідка про реєстрацію місця проживання є обов`язковим документом для приватизації) та із перебуванням кімнати у гуртожитку у комунальній власності.

Суд звертає увагу на відсутність заперечень відповідача щодо наведеного факту, не подання ним доказів проживання позивачів за іншими адресами чи використання ними житлових чеків.

Враховуючи наведене, з метою належного та ефективного захисту прав позивачів суд приходить до висновку про задоволення позову повністю.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання відмови незаконною, про визнання права на приватизацію квартири, задовольнити.

Визнати незаконною відмову Департаменту житлового господарства Дніпропеитровської міської ради від 10.10.2019 за №3/16-4367 в переданні у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кв.104 розташовану в буд. АДРЕСА_4 .

Визнати право на приватизацію ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на кв. АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення суду складено та проголошено15.09.2021 о 08-30 годині.

Суддя: В.І.Цитульський