30.09.2021 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Питель О.В.,
за участю секретаря судового засідання Гаврищук К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 125/1615/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
за участі: представника позивача ОСОБА_3
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав.
30.09.2021 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до даних договору позики від 23.03.2016, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у сумі 4263939 грн та зобов`язувався сплачувати проценти у розмірі 0,16 % за кожен день від суми займу на 5 число кожного місяця, зобов`язався повернути борг до 01.06.2017. У разі несвоєчасного виконання взятого на себе зобов`язання за цим договором позики, зобов`язався, окрім суми основного боргу, сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка буде дійсна у період прострочення, від суми боргу, яка залишилася, за кожен день прострочення. Кошти від ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 отримані у повному обсязі, що підтверджується даними боргової розписки.
У судовому засіданні представником позивача було надано оригінал вказаного договору позики, розписки та акту звірки від 23.03.2016, копії яких були долучені позивачем до позовної заяви.
Відповідно до даних копії акту звірки до договору позики з 23.03.2016, складеного 01.05.2017 у присутності свідка ОСОБА_4 , сторони у справі зазначили, що залишок боргу становить - 4263939 грн.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позико-давцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц, де Верховний Суд зазначив таке.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Таким чином, дослідивши боргову розписку ОСОБА_2 , судом встановлено, що ОСОБА_2 було отримано кошти у борг, зміст розписки також підтверджує факт укладення та зміст умов договору, тобто між сторонами було укладено договір позики.
Відповідно до ст. 526, 527, 530, 599 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, доказів погашення боргу перед позивачем не надав. Таким чином, у судовому засіданні було доведено, що між сторонами було укладено договір позики, позивач виконав умови договору, відповідач не виконував умов договору щодо повернення позики, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими. При цьому суд приймає розрахунки позивача, оскільки вони виконані арифметично вірно, відповідають положенням закону, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути: борг у сумі 4263939 грн, три проценти річних від простроченої суми 383754 грн.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 01.10.20-К від 01.10.2020, копію договору на оплату адвокатських послуг до договору про надання правової допомоги № 01.10.20-К від 01.10.2020, зі змісту яких вбачається, що сторони домовилися, що розмір винагороди становить 5000 грн, та є сплаченим на момент підписання договору, надано копію акту виконаних робіт від 07.10.2020 до договору від 01.10.2020.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.
Суд ураховує позицію Верховного Суду, що висловлена з приводу даних правовідносин у постанові № 906/194/18 від 05.02.2019, відповідно до якої зі змісту законодавчих приписів слідує, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи, що можуть бути підтверджені належними фінансовими документами.
Оскільки суду не було надано фінансового документу про здійснення ОСОБА_1 витрат на оплату правничої допомоги, то суд дійшов висновку, що зазначені у позовній заяві витрати на правничу допомогу не підлягають розподілу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 4263939 грн (чотири мільйони двісті шістдесят три тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять гривень), три проценти річних від простроченої суми 383754 грн (триста вісімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят чотири гривні).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його складання через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Барським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Повний текст рішення суду складено 08.10.2021.
Суддя