Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2789/20 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 45 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Трикіши Ю.О.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О.

у цивільній справі № 283/2789/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень, яка завдана їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ушкодженням її здоров`я та смертю її чоловіка. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій винен відповідач ОСОБА_1 , загинув її чоловік ОСОБА_3 , а вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження та стала інвалідом 2 групи. Все це заподіяло їй значні душевні страждання, які вона оцінює в 500 000 гривень. Крім того вказувала, що частину відшкодування моральної шкоди в розмірі 16 000 гривень відповідач їй вже відшкодував.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26 липня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду в розмірі 284 000 гривень.

У стягненні решти моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

У поданій через свого представника ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, з 284 000,00 грн. до 170 000,00 грн. На думку апелянта, судом при винесенні оскаржуваного рішення було допущено невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема вказує, що визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що він є людиною похилого віку, зараз відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, не має жодного майна та інших доходів, крім пенсії, розмір якої є мінімальним. Крім того є інвалідом 2 групи та вже частково відшкодував позивачці завдану шкоду. Тому, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, вважає завищеним та непосильним для нього. Крім того визнає, що його діями позивачці було завдано моральну шкоду. Однак її розмір визначений судом не відповідає засадам розумності та справедливості. Також, на думку апелянта, на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, а відтак в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок здійснити виплату потерпілій страхового відшкодування виник у Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно вироку Романівського районного суду Житомирської області №290/669/18 від 29.01.2019 року (а.с.61-62), ухвали Житомирського апеляційного суду від 04.06.2019 року (а.с.36-38), вироку Житомирського апеляційного суду від 06.02.2020 року (а.с.39) та постанови Верховного Суду від 20.08.2020 року (а.с.43-50), 16 грудня 2017 року приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем RENAULT Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 37 км + 600 м автомобільної дороги сполученням «Житомир-Чернівці» біля с. Грем`яче Романівського району Житомирської області в напрямку м. Чуднів Житомирської області, порушив вимоги пунктів 2.3.б), 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, рухаючись по дорозі із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2111 реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по вказаній дорозі у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2111 ОСОБА_3 загинув на місці, а пасажири зазначеного транспортного засобу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України та призначене покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач тривалий час лікувалася і їй була встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується листками непрацездатності (а.с.7-9), епікризом (а.с.14), випискою з медичної картки (а.с.15), консультаційним висновком спеціаліста (а.с.16) та довідками до актів огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.17-18).

Відповідно до свідоцтва про смерть та свідоцтва про одруження, ОСОБА_3 , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 16.12.2017 року, був чоловіком позивачки (а.с.11,12).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачці заподіяну з його вини моральну шкоду.

При цьому судом враховано, що згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд правильно вважав, що ушкодженням здоров?я та смертю чоловіка позивачу завдана значна моральна шкода.

Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Також відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

В даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталася за участю двох транспортних засобів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В ч.1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В даному випадку у виникненні дорожньо-транспортної пригоди винен відповідач, а тому саме він повинен відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, крім характеру та обсягу душевних страждань ОСОБА_2 , врахував і майновий стан відповідача ОСОБА_1 , який у першому кварталі 2021 року отримав лише 7 500 гривень, і його вік (а.с.59).

Проте, виходячи із обставин справи та засад виваженості, розумності та справедливості обгрунтовано визначив розмір відшкодування у сумі 284 000,00 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та врахував всі обставини справи, в тому числі і зазначені у апеляційній скарзі.

Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 30.09.2021 року.