Справа № 156/335/20 Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О.
Провадження № 22-ц/802/762/21 Категорія: 45 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з каліцтвом за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), яка сталася 11 серпня 2013 року. Вказаним вироком суду відповідача засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року ОСОБА_2 був звільнений від відбування покарання

Позивач також зазначав, що внаслідок ДТП він отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою стійку втрату працездатності. З 22 червня 2017 року йому встановлено 1 групу інвалідності довічно. Він не може самостійно пересуватись, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та лікування, на що витрачає додаткові кошти. У період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року на підтримання життєдіяльності та лікування, а саме придбання лікарських засобів, він витратив 32 449 грн 90 коп. Вказані ліки були придбані ним за рецептами та рекомендаціями лікарів, оскільки у вказаний період часу він неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в Іваничівській ЦРЛ. Крім того, у період з 05 по 09 листопада 2019 року він проходив стаціонарне лікування у Національному військовому клінічному центрі «ГВКГ» за власні кошти. За час перебування на лікуванні було проведено операцію по видаленню інстрамедулярного стержня з лівої стегнової кістки, химерування, пульс-лаваж медулярного каналу. Вартість перебування та лікування у клінічному центрі становить 8 006 грн 20 коп., одноразовий внесок на лікування 450 грн, витрати на дорогу до м. Київ та повернення в смт Іваничі становлять 440 грн 90 коп.

Позивач вказував, що причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням його здоров`я внаслідок ДТП, яка сталася 11 серпня 2013 року та послідуючим лікуванням встановлено висновком експерта Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи № 36 від 08 серпня 2018 року.

Вважає, що вказані кошти, які документально підтверджені, йому повинен відшкодувати відповідач, як особа, що заподіяла шкоду каліцтвом.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 41 347 грн на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням, як інвалідом першої групи, за період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року.

Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 347 грн на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням, за період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 30 березня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженням здоров`я позивача, отриманими наслідок ДТП 11 серпня 2013 року та послідуючим його лікуванням з моменту ДТП по даний час, встановлений висновком експерта Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи № 36 від 08 серпня 2018 року, не може встановлювати будь-які обставини наперед. Обґрунтовуючи свої висновки посиланням на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 12 серпня 2019 року, яким встановлено, що згідно вказаного вище висновку експерта ускладнення травми, отриманої позивачем під час ДТП викликали незворотні зміни у кістках лівої нижньої кінцівки, що дає позивачу 65 % втрати загальної працездатності, суд взяв на себе неналежні йому повноваження, а саме оцінив і дійшов помилкового висновку, що лікування позивача у період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з ушкодженнями його здоров`я внаслідок ДТП, яка сталася 11 серпня 2013 року. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На адресу апеляційного суду 16 липня 2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява у якій він просить розглядати справу за його відсутності та за відсутності його представника ОСОБА_4 .

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи та причини неявки відповідача та його представника суд апеляційної інстанції визнає неповажними.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 20 липня 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 11 серпня 2013 року та внаслідок якої позивач ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою стійку втрату працездатності.

З 22 червня 2017 року позивачу внаслідок втрати працездатності встановлено 1 групу інвалідності довічно, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 750641 (а.с.7). Згідно із п. 12 цієї довідки ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду, а також, як встановлено судом, відповідного лікування.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12 серпня 2019 року встановлено, що згідно висновку експерта № 36 від 08 серпня 2018 року ускладнення травми, отриманої під час ДТП 11 серпня 2013 року, викликали незворотні зміни у кістках лівої нижньої кінцівки, що дає ОСОБА_1 65 % втрати загальної працездатності. Згідно цього висновку судово-медична комісія вбачає причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями, отриманими ОСОБА_1 внаслідок ДТП 11 серпня 2013 року та послідуючим його лікуванням з моменту ДТП по даний час.

Також судом встановлено, що в період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в Іваничівській ЦРЛ та на придбання лікарських засобів він витратив 32 449 грн 90 коп., що підтверджується фіскальними чеками (а.с.16-37). Ліки, зазначені у фіскальних чеках на зазначену суму, були придбані позивачем відповідно до рецептів та рекомендацій лікарів, оскільки за вказаний період він проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в Іваничівській ЦРЛ.

Крім того, в період з 05 по 09 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Національному військовому клінічному центрі «ГВКГ» на платній основі та за час перебування на лікуванні йому було проведено операцію по видаленню інстрамедулярного стержня з лівої стегнової кістки, химерування, пульс-лаваж медулярного каналу. У зв`язку з цим позивач поніс витрати на лікування, а саме: витрати за перебування в клінічному центрі 8 006 грн 20 коп., одноразовий внесок на лікування - 450 грн, витрати на дорогу до м. Київ та повернення в смт. Іваничі 440 грн 90 коп., що підтверджується розрахунком вартості лікування хворого за оплату, виписним епікризом (і/х № 25878), договором про здійснення медичної практики суб`єктом господарської діяльності у Збройних силах України на платній основі № 6305 від 05 листопада 2019 року, відповідними квитанціями та проїзними документами (а.с.12-18).

Загальна сума витрат, які позивач поніс на лікування в період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року становить 41 347 грн.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що між тілесними ушкодженнями, отриманими ОСОБА_1 внаслідок ДТП 11 серпня 2013 року, які потягли за собою стійку втрату працездатності, у зв`язку з чим з 22 червня 2017 року йому встановлено 1 групу інвалідності довічно та послідуючим його лікуванням з моменту ДТП по даний час, є причинно-наслідковий зв`язок, а також те, що позивач не може самостійно пересуватись, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та лікування, на що ним було витрачено додаткові кошти, що підтверджується наявними у справі доказами, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 як особи, яка завдала шкоди каліцтвом, на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням у розмірі 41 347 грн за період в період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що лікування позивача у період з 15 травня 2019 року по 01 березня 2020 року перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з ушкодженнями його здоров`я внаслідок ДТП, яка сталася 11 серпня 2013 року, є безпідставними і колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки наявними у справі доказами, а саме вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП, яка сталася 11 серпня 2013 року, та внаслідок якої позивач ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою стійку втрату працездатності. В подальшому рішенням суду Іваничівського районного суду Волинської області від 12 серпня 2019 року, яке відповідачем не оскаржувалося, встановлено, що згідно висновку експерта №36 від 08 серпня 2018 року наявний причинно-наслідковий зв`язок між ушкодженнями, отриманими ОСОБА_1 внаслідок ДТП 11 серпня 2013 року та послідуючим його лікуванням з моменту ДТП по даний час, що спростовує наведені доводи апеляційної скарги про відсутність такого причинно-наслідкового зв`язку. Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 1195 ЦК України обов`язок відшкодувати витрати на лікування позивача лежить на відповідачу, як особі, яка завдала шкоди каліцтвом.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 18 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: