Справа № 296/8295/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судових засідань Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Захарченка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити у користування позивачу ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 10,4 кв.м. (за планом 7); виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м. (за планом 5) з лоджією (балконом) площею 0,84 кв.м., що розташована поряд з житловою кімнатою; виділити у користування відповідачу ОСОБА_3 ізольовану кімнату площею 17,5 кв.м. (за планом 6); в спільному користуванні позивача та відповідачів залишити кухню 5,5 кв.м (за планом 4), коридор 7,8 кв.м. (за планом 1), ванну кімнатку 2,1 кв.м (за планом 3), вбиральню (санвузол) 1,1 кв.м (за планом 2).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2018 року йому на праві спільної часткової власності належить 1/8 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 5/8 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до договору дарування квартири від 19.11.2015 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2018 року. Відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 1/8 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 . За твердженням ОСОБА_4 їй на праві спільної часткової власності належить 1/8 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_5 .

Дана квартира складається з трьох кімнат площею 17,4 кв. м., 17,5 кв. м. та 10,4 кв.м., загальна житлова площа квартири становить 69,64 кв. м.

У зв`язку з тим, що позивач не може досягнути згоди з відповідачами щодо утримання спірної квартири і зрозумілого порядку користування нею, постійно виникають конфлікти, виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, а тому вимушений звернутися до суду за захистом свої прав.

Ухвалою суду від 03.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

04.03.21р. від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач просив залишити в спільному користуванні з визначенням часток (а саме по 1/3 частині або еквівалент 5,5 кв.м кожному) позивача, відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 залишити: кухню 5,5 кв.м (за планом 4), коридор 7,8 кв.м. (за планом 1), ванну кімнатку 2,1 кв.м (за планом 3), вбиральню (санвузол) 1,1 кв.м (за планом 2).

Оскільки вказана заява з своєю суттю є заявою про зміну предмету позову, суд виходячи з положень ч.5 ст.49 ЦПК України не приймає вказану заяву до розгляду, оскільки позивачем не було надано доказів її надсилання іншим учасникам справи.

23.03.2021 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Захарченка В.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Також зазначає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою грубо порушує права співвласниці ОСОБА_2 , яка має найбільшу ідеальну частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , і відповідно має право користування і володіння переважною частиною площі квартири у відповідності до своєї частки, а позивач, в свою чергу, запропонованим варіантом фактично урівнює ОСОБА_2 в правах з іншими співвласниками квартири, частки у праві власності яких є значно меншими. Більше того, позивач жодним чином не врахував інтересів одного співвласника квартири ОСОБА_4 і не просить включити її до числа осіб, які користуються квартирою. У своєму відзиві пропонує встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 : 1) ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м. (за планом №5) з лоджією (балконом) площею 0,84 кв.м., що розташована поряд з житловою кімнатою; 2) ізольовану кімнату площею 10,4 кв.м. (за планом №7); виділити у користування позивачу ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_3 , відповідачу ОСОБА_6 ізольовану кімнату площею 17,5 кв.м. (за планом №6); в спільному користуванні позивача та відповідачів залишити: кухню площею 5,5 кв.м (за планом №4), коридор площею 7,8 кв.м. (за планом №1), ванну кімнатку площею 2,1 кв.м (за планом №3), вбиральню (санвузол) площею 1,1 кв.м (за планом №2). Такий порядок користування квартирою є максимально наближеним до ідеальних часток співвласників квартири і не порушує жодних їх інтересів (а.с.67-70).

26.04.2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що запропонований ним варіант користування квартирою найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, а встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до статей 319,358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток, належних кожному зі співвласників. Тобто таким спосіб встановлення порядку користування квартирою не може порушувати право власності відповідача ОСОБА_2 , оскільки не змінює обсягу її права власності на частку в майні (а.с.115-118).

26.05.2021 року постановлено ухвалу про витребування матеріалів спадкової справи заведеної щодо майна померлої ОСОБА_7 .

Ухвалою від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

22.06.2021 року від Романівської державної нотаріальної контори надійшли документи на вимогу суду.

Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказав, що головною причиною звернення з позовом є врегулювання оплати за користування квартирою між співвласника, оскільки особові рахунки відкрито на нього. Заперечив, що визначення порядку користування квартирою ОСОБА_4 , оскільки остання не набула права на частку у праві власності на квартиру. Вказав, що займає найменшу кімнату, яка відповідає його частці. Призначати експертизу щодо встановлення можливих варіантів користування квартирою не вважає за необхідне. Просив також встановити порядок користування співвласниками допоміжними приміщенням у рівних частках.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Захарченко В.П. в судовому засіданні просив в задоволені позову відмовити. У разі висновку суду про можливість встановлення порядку користування квартирою просив врахувати варіант, який вказано у відзиві на позовну заяву, що відповідає часткам кожного із співвласників. Вказав, що оскільки ОСОБА_4 вступила у спадщину, вона також вважається такою, що набула права на квартиру, а тому при встановленні порядку користування підлягає врахуванню і її частка.

Відповідач ОСОБА_3 , яка представляє також інтереси відповідача ОСОБА_4 відзиву на позовну заяву не надала, в судове засідання не з`явилася повторно. Надіслана на електронну адресу суду заява від 02.09.21 про неможливість явки не береться судом до уваги, оскільки не вказано поважні причини повторної неявки, крім того заява не підписана електронним ключем. В засіданнях суду, які проводилися під час підготовчого провадження відповідач ОСОБА_3 вказала, що при встановленні порядку користування необхідно враховувати частку ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належно.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником 1/8 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2018 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10, 13-17).

Відповідачу ОСОБА_2 належить 5/8 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2018 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10, 13-17).

Відповідачу ОСОБА_3 належить 1/8 частина квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2018 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10, 13-17).

Також вбачається, що право власності на 1/8 частини квартири зареєстрована за ОСОБА_5 , підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13-17). Вказана частка була зареєстрована після смерті ОСОБА_5 на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира у справі №296/6211/15-ц від 08.08.2016р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , Житомирської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та визнання договору дарування недійсним. Зокрема, вказаним рішенням квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, 17.04.2018р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Мокрецькою О.О. було видано свідоцтво про право на спадщину (яке згадувалося вище), з якого вбачається, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 є її мати - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину квартири не видано, оскільки ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

З витребуваної судом спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 вбачається, що на підставі заповіту посвідченого державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори 18.09.2014р. №1039 із заявою про прийняття спадщини звернулася її дочка ОСОБА_4 (а.с. 158).

За змістом заповіту від 18.09.2014р. ОСОБА_9 зробила розпорядження, згідно якого усе своє майно, що на день смерті буде їй належати, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_4 (а.с. 162).

Згідно листа завідувача Романівської державної нотаріальної контори від 03.07.2019р. повідомлено про неможливість видачі ОСОБА_4 свідоцтва на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 до вирішення справи №296/4533/18 (а.с. 173-175).

З матеріалів справи вбачається, що рішення у справі №296/4533/18 від 24.07.2019р. за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності набрало законної сили, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, яким є день смерті особи, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1220, частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно ч.1, ч.3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином слід дійти висновку, що факт того, що мати відповідача ОСОБА_4 за життя не оформила свого права на спадкове майно після смерті своєї дочки, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у її спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка надана Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №350/1850/17 (постанова від 31 серпня 2020 року).

Отже, питання встановлення порядку користування підлягає вирішенню з урахуванням 1/8 частки, яка на даний час зареєстрована за ОСОБА_5 та була успадкована її матір`ю ОСОБА_7 та право на яку в порядку спадкування набула ОСОБА_4 .

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , копія якого міститься в матеріалах справи, вищевказана квартира складається з трьох кімнат площею 10,4 кв.м, 17,5 кв.м. та 17,4 кв.м. Загальна площа квартири 62,64 кв.м., житлова 45,3 кв.м. Кухня має площу 5,5 кв.м, ванна кімната - 2,1 кв.м., туалет 1,1 кв.м., коридор 7,8 кв.м., балкон (лоджія) 0,84 кв.м. (а.с.8-9).

По даній справі позивач просить суд встановити порядок користування квартирою, виділивши йому найменшу кімнату площею 10,4 кв.м.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України).

За змістом ст.ст. 356, 357 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У даному випадку слід розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

У своїй постанові від 26.02.2020 року в справі №756/11518/16-ц Верховний Суд зауважує, що квартира, яка є спільною часткою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що наявність окремої ізольованої кімнати є обов`язковою умовою лише при виділі в натурі частки співвласників. Якщо виділ частки в натурі не можливий з технічних причин, тоді встановлюється порядок користування житлом незалежно від наявності чи відсутності окремих ізольованих кімнат, оскільки право власності є непорушним і при рівних умовах (частках) один із співвласників не може мати більше прав на спільне майно ніж інші співвласники.

У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц, провадження № 61-24395св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц, провадження № 61-15936св18.

Виходячи з розміру часток та площі жилих кімнат суд встановлює, що ОСОБА_2 має право на передачу у користування 28,2125кв.м. (45,3 * 5/8). Інші співвласники мають право на передачу у користування по 5,6625 кв.м. (45,3 * 1/8).

Таким чином, виходячи з фактичного користування жилими кімнатами та їх розташування у спірній квартирі, суд приходить до висновку про часткове обґрунтування вимог позивача, який позбавлений рівних умов здійснення своїх прав, з урахуванням того, що він є правомірним власником 1/8 частки у праві власності на спірну квартиру, та вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення: у користування позивачу ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 10,4 кв.м. (за планом 7); у користування відповідачу ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 17,5 кв.м. (за планом 6); у користування відповідачу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м. (за планом 5) з лоджією (балконом). Місця загального користування: кухню 5,5 кв.м (за планом 4), коридор 7,8 кв.м. (за планом 1), ванну кімнатку 2,1 кв.м (за планом 3), вбиральню (санвузол) 1,1 кв.м (за планом 2) залишити в спільному користуванні усіх співвласників.

Виділяючи у користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 10,4 кв.м. (за планом 7) суд враховує, що згідно нотаріально посвідченої заяви від 19.11.2015р. відповідач ОСОБА_2 надала згоду на користування позивачем квартирою. Вказана згода визнається і на даний час.

Враховуючи позовні вимоги та зважаючи на норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що такий порядок користування спірною квартирою, не зважаючи на відхід від ідеальних часток, є найбільш оптимальним та визначений з дотриманням прав та інтересів як позивача, так і відповідачів.

Щодо доводів позивача про необхідність визначення та закріплення конкретної площі допоміжних приміщень, які перебувають у спільному користуванні, за кожним із співвласників, то такої можливості не передбачено чинним законодавством та не підлягає вирішенню у межах даного спору.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

На підставі п.10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є інвалідом 2 групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

Таким чином, відповідно до Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840, 80 грн. (по 280,27 грн. з кожного).

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

виділити у користування позивачу ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 10,4 кв.м. (за планом 7);

виділити у користування відповідачу ОСОБА_2 ізольовану кімнату площею 17,5 кв.м. (за планом 6);

виділити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м. (за планом 5) з лоджією (балконом) у спільне користування;

місця загального користування: кухню 5,5 кв.м (за планом 4), коридор 7,8 кв.м. (за планом 1), ванну кімнатку 2,1 кв.м (за планом 3), вбиральню (санвузол) 1,1 кв.м (за планом 2) залишити в спільному користуванні усіх співвласників.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі по 280,27 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП не відомий.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 13.09.21.