Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1741/21

Провадження № 2/126/706/2021

"28" вересня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Олійник І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким визнати за ним право власності на самочинне будівництво, а саме торговельний центр, розташований в АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовує тим, що ним на належній йому земельній ділянці, з кадастровим номером :00:006:0687, яка розташована в АДРЕСА_1 , було побудовано торговельний центр.

Після завершення будівництва, він звернувся до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області з метою прийняття в експлуатацію побудованого ним торговельного центру, однак йому було відмовлено та роз`яснено, що визнати право власності на самочинне будівництво можливо шляхом звернення з позовом до суду.

Вищевказані обставини і стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім того, ОСОБА_1 , в поданому позові зазначає, що побудований ним торговельний центр, який розташований в АДРЕСА_1 , не порушує права інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним санітарним і протипожежним нормам.

Дана позовна заява надійшла до суду 03.08.2021 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, Драган В.Г., також в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність. позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 на належній йому земельній ділянці, з кадастровим номером :00:006:0687, яка розташована в АДРЕСА_1 , побудував торговельний центр.

З копії технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами та звіту про проведення технічного обстеження вбачається, що нежитлова будівля торгівельного центру по АДРЕСА_1 готова до експлуатації.

Згідно довідки департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області вбачається, що ввести в експлуатацію нежитлову будівлю торговельного центру можливо лише за рішенням суду про визнання права власності на самочинне будівництво, оскільки пободувано було торговельний центр на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, що відповідно свідчить про те, що будівництво було самочинне.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Спірні правовідносини сторін урегульовані ст. 376 ЦК України.

Так, за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Проведене будівництво нежитлової будівлі торговельного центру було вчинене без належним чином затвердженого проекту будівництва, а тому будівля торговельного центру є самочинною.

Водночас згідно із ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Ч. 5 ст. 376 ЦК України свідчить про те, що в даному випадку основною підставою для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості є наявність у забудовника права користування земельною ділянкою, а також встановлення факту не порушення прав інших осіб.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки проведене будівництво нежитлової будівлі торговельного центру, який розташований в АДРЕСА_1 , не порушує прав інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним, санітарним і протипожежним нормам, а тому, суд вважає що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області, про визнання права власності на самочинне будівництво задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво - нежитлову будівлю торгівельний центр, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 676 кв.м., а саме: торгівельний центр - "А", загальною площею 475,3 кв.м., підвальний поверх - "Апід" загальною площею 197,2 кв.м., прибудовою - "а", загальною площею 3,5 кв.м., вхідний майданчик - "а1" 22.5 кв.м., пандус - "а2" 6,3. кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Бершадська міська рада Гайсинського району Вінницької області, 24400, м.Бершадь, Гайсинського району Вінницької області, вул. Героїв України, 23.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.09.2021 року.

Суддя Р. В. Хмель