ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7227/21 Справа № 212/1476/21 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року, ухваленого суддею Власенком М.Д. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 08 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

РішеннямЖовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Покровський відділ ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) про перерахунок заборгованості по сплаті аліментів.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 6000 гривень.

Представник впозивача ОСОБА_1 - адвокат Довбня О.В., будучи незгодним з ухваленим додатковим рішення подав в інтересах позивача апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з грубим порушенням норм процесуального і матеріального права ставить питання про його скасування.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що адвокат Новак А.М. не був присутнім в жодному із судових засідань при розгляді цієї справи. Окрім того, суд не звернув уваги на той факт, що в матеріалах справи відсутня вимога на підтвердження того, що ОСОБА_2 звернулася до адвоката Новака А.М., як і відсутня Довідка-розрахунок про розмір коштів сплачених адвокату, як ще зазначено у п.6 Акту №01 прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №30/01/01/20 від 30.01.2020. Вказує, що Акт 01 прийому-передачі наданих послуг не містить дати, тому не відомо коли саме він був складений та підписаний сторонами, тому не можливо зробити висновок коли ці нібито послуги надавалися, чого саме стосується їз надання, у який період часу при розгляді якої саме справи, в якому суді вини надавалися, оскільки ці відомості в Акті відсутні, при цьому складання Акту не передбачено умовами Договору. Сторона позивача вважає зазначений Акт неналежним доказом по даній справі.

Також представник позивача зазначає, що в матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує перерахування ОСОБА_2 коштів на рахунок адвоката Новака А.М., як це передбачено Договором. Наголошує на тому, що Договір про надання правової допомоги не містить конкретного визначення послуг, які надаються адвокатом Новаком А.М. Квитанція №01 від 17 березня 2021 року не є належним доказом, оскільки її складання не передбачено умовами Договору про надання правової допомоги, в квитанції не зазначено за що сплачені кошти. Акт-рахунок, передбачений у п.4.1 Договору відсутній в матеріалах справи. Звертає увагу на те, що належним доказом для відшкодування витрат на правничу допомогу є документ у якому конкретизовано справу у якій таку допомогу надано.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вимоги сторони відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу та, стягуючи з Позивача на користь Відповідача 6000 грн., врахував незначну складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, заперечення представника позивача щодо не співмірності заявленої до відшкодування суми витрат на правову допомогу, дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого розміру витрат з 10000 грн. до 6000 грн.

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, відтак підстав для його скасування нема.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником відповідача, адвокатом Новаком А.М. до суду першої інстанції, до відзиву на позов були подані наступні документи: Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність Серії ДП №4585 від 29 листопада 2019 року (а.с.75); Ордер Серії АЕ №1014371 від 30 січня 2020 року про надання адвокатом Новаком А.М. правової допомоги ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги №30/01/01/20 від 30.01.2020 (а.с.76); Договір про надання правової допомоги №30/01/01/20 від 30 січня 2020 між адвокатом Новаком А.М. та Тимчук К.С. (а.с.77-78); Акт №01 прийому - передачі наданих послуг до о Договору про надання правової допомоги №30/01/01/20 від 30 січня 2020, який є Додатком №1 до Договору (а.с.79); Квитанцію №01 від 17 березня 2021 року про прийняття адвокатом Новаком А.М. від ОСОБА_2 оплати за Договором про надання правової допомоги №30/01/01/20 від 30 січня 2020 року в сумі 10 000 грн. (а.с.80).

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Беручи до уваги надані представником відповідача до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції було враховано такі обставини як незначна складність цієї справи; час, об`єктивно необхідний представнику Новаку А.М. для підготовки відзиву на позов, клопотання про визнання доказів належними, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції, заперечення представника позивача щодо не співмірності заявленої до відшкодування суми витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., дійшов правильного висновку про необхідність зменшення заявленого розміру витрат з 10000 грн. до 6000 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних адвокатом сторони відповідача робіт (наданих послуг).

Виходячи із положень статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Отже, зменшуючи розмір витрат, пов`язаних із наданням відповідачу професійної правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат буде сума 6000 грн., і колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги представника позивача не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а практично зводяться до переоцінки доказів та не згодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 379 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачаОСОБА_1 -адвоката Довбні Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: