УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ситнік О.С., заявника ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи адвоката Пудак О.І., державного виконавця Хартахай М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке було накладене постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі від 19.09.2019 року, в обґрунтування якої зазначає, що він працює моряком, та під час підготовки необхідного пакету документів для чергового рейсу, йому стало відомо про те, що відносно нього існує тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі від 19.09.2019, прийнятою в рамках виконавчого провадження № 58769353 з примусового виконання рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя у справі № 2-1522/2007 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 . Заявник зазначає, що про існування обмеження у праві виїзду за межі України йому не було відомо, оскільки саму постанову він не отримував. Про її існування дізнався з Єдиного реєстру автоматизованої системи виконавчих проваджень 27.08.2021р. Вказує, що наявність тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України унеможливлює здійснення ним діяльності моряка та відрядження в черговий рейс для заробітку. Професія моряка є єдиним джерелом його заробітку, інших доходів він не має. Зазначає, що свої батьківські обов`язки щодо утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконує належним чином: несе витрати з її утримання (купує одяг, продукти харчування, дає кишенькові гроші, тощо), приймає активну участь у її вихованні та гармонійному розвитку. В періоди часу, коли він не перебуває в рейсі, донька часто проживає разом з ним. Зауважує, що не є злісним неплатником аліментів, який не утримує свою дитину та ухиляється від участі у її вихованні та забезпеченні, тому застосування до нього такого заходу впливу як тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, який є крайньою мірою до осіб, які свідомо ухиляються від своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, є протиправним.

Заявник у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у заяві, та просив її задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , яка є стягувачем у виконавчому провадженні № 58769353, спершу висловила згоду щодо скасування заборони на виїзд за кордон, потім заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що у заявника наявна заборгованість зі сплати аліментів, яку він не погашає, тому скасування заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України позбавить її можливості отримати суму заборгованості від боржника.

Представник заінтересованої особи адвокат Пудак О.І. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, зазначила, що наявна заборгованість та дії боржника свідчать про його свідоме ухилення від сплати аліментів. Боржник з 2012 року систематично ходить в рейси, але не вживав заходів щодо погашення заборгованості. За таких обставин вимоги боржника є необґрунтованими, оскільки скасування правомірно встановленого обмеження права виїзду за кордон не забезпечить виконання боржником своїх зобов`язань по сплаті аліментів.

Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Хартахай М.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволенні заяви, оскільки у ОСОБА_1 станом на 31.08.2021 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 232686,75 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Державний виконавець правомірно застосував такий вид обмеження стосовно боржника.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2019 Іллічівським районним судом м. Маріуполя був виданий виконавчий лист у справі № 2-1522/2007 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Вказаний виконавчий лист переданий на виконання Центральному ВДВС у м. Маріуполі. Постановою державного виконавця від 08.04.2019 відкрито виконавче провадження № 58769353.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Маріуполі від 19.09.2019 у виконавчому провадженні № 58769353 тимчасово обмежено право заявника на виїзд за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності дост. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Сам лише факт невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

В той же час ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Таке невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, зокрема, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тощо.

Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо).

Питання щодо обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України порушується за наявності доказів ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням.

Сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13.11.2003 р. у справі «Напияло проти Хорватії» скарга № 66485/01).

Окрім того, якщо міра, що обмежує свободу пересування особи, є початково обґрунтованою, вона може стати неспівмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду у справі «Луордо проти Італії» скарга № 31190/96; у справі «Фельдшер та Фельдшне Хайлік проти Угорщини, скарга № 41463/02, у справі «Рінер проти Болгарії».

Європейський Суд у п. 50 вказаного рішення підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта, практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, національні суди зобов`язані забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь яких обставин.

Отже, вирішуючи спірні правовідносини, суд має надати оцінку співмірності і пропорційності обмежувального заходу, застосованого до боржника.

Суд також враховує, що законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань боржником, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Отже такий обмежувальний захід як встановлення тимчасової заборони виїзду за межі України повинно бути пересмотрене судом з позиції розумності та доцільності цього заходу у даному виконавчому провадженні, оскільки факт ухилення заявника від виконання зобов`язань зі сплати аліментів не доведений. Натомість, скасування тимчасової заборони виїзду за кордон заявнику потрібно саме для того, щоб він міг піти у рейс та заробити грошові кошти, необхідні для погашення заборгованості з аліментів.

Тому, на даний час залишення обмеження права громадянина ОСОБА_1 на виїзд з України, на думку суду, є непропорційним і неспівмірним заходом, який не відповідає обставинам справи та не є обґрунтованим.

Згідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 5 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Згідно з частиною 6 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. Частина 7 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що за результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала.

Оскільки на даний час відсутні докази ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заходи забезпечення виконавчого провадження повинні бути скасовані шляхом скасування тимчасової заборони для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 260-261, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), що встановлене постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі від 19.09.2019 в рамках виконавчого провадження № 58769353, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя 18.03.2019 у справі № 2-1522/2007 - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом 5 днів.

Суддя: Ю. О. Матвєєва