Справа № 569/2968/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П..

при секретарі Гожа Г.В.

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 передчасно помер її чоловік ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , яку вони купували для себе. Їй стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась дочка чоловіка ОСОБА_4 . Після цього позивач з метою захисту своїх прав звернулася до суду з позовом встановлення факту проживання із ОСОБА_5 однією сім`єю та визнання квартири спільною сумісною власністю. Вказує, що з чоловіком ОСОБА_5 познайомилась в 2006 році в м. Актау Республіки Казахстан, де разом працювали на підприємстві «КазАзот». З 22 квітня 2009 року почали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Шлюб не могли зареєструвати через те, що чоловік перебував у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_6 , який розірвано 27.10.2011 року. Зазначає, що 10.11.2011 року за їх спільним рішенням та за спільні кошти позивач разом із ОСОБА_5 оформили у нотаріуса договір купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . На той час у позивача були заощадження 18 тисяч доларів США, а також вона переслала ОСОБА_5 кошти в розмірі 5100.00 дол. США. 04.10.2011 року частину коштів привезли разом з ОСОБА_5 в Україну, а частина суми була на рахунку в банку ВТБ. 14.11.2011 року позивач (на той час прізвище ОСОБА_1 ) та ОСОБА_5 здійснили обряд вінчання в с. Морочне в Україні. 15.02.2012 року в м. Актау Мангістауської області республіки Казахстан ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

Позивач просить суд встановити, що під час спільного проживання із ОСОБА_5 10.11.2011 року до офіційної реєстрації шлюбу 15.02.2012 року вони за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка була оформлена на чоловіка, і була їх спільною сумісною власністю, в якій їй належить Ѕ частки. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовільнити. Щодо заяви про застосування строку позовної давності просили відмовити в її задоволенні з підстав, що позивач проживала і на даний час користується майном, і строк позовної давності розпочався з моменту оформлення спадщини.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що ОСОБА_5 купив квартиру до реєстрації шлюбу з позивачкою (15.02.2012 року), а тому її не можна визнати об`єктом спільної сумісної власності. Також представник відповідача підтримав подане письмове клопотання про те, якщо суд прийде до висновків про задоволення позову, то у відповідності до вимог ч.ч.3. 4 ст. 267 ЦК України просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, покази свідків, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 27 жовтня 2011 року було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В даному рішенні зазначено, що позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав вимоги про розірвання шлюбу, вказав, що примирення між сторонами не відбулось, він фактично створив нову сім`ю. Рішення суду набрало законної сили.

10 листопада 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , вартістю 55588.00 гривень, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Тимощук О.М., номер реєстру 2043.

14 листопада 2011 року у Свято-Параскевській церкві с. Морочне в Україні було здійснено обряд вінчання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується долученою копією Свідоцтва вінчання.

15 лютого 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в м. Актау Мангістауської області республіки Казахстан зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом номер запису 50-239-12-0000175.

Згідно відомостей будинкової книги, ОСОБА_1 тимчасово зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 до 24.07.2013 року, після цього згідно відомостей адресної картки зареєстрована в квартирі по даний час.

Посвідка на постійне місце проживання в Україні гр.Казахстану ОСОБА_1 видана 03 липня 2015 року, серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом по смерть Серії НОМЕР_2 року.

Із спадкової справи №16/2019 убачається, що після смерті ОСОБА_5 із заявами про прийняття спадщини звернулася дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 . Син ОСОБА_11 подав нотаріусу заяву про те, що він відмовляється від спадщини батька на користь його рідної сестри і дочки померлого ОСОБА_11 .

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Суд встановив, що померлий ОСОБА_5 у період з 2002 року по 2012 рік, а позивач ОСОБА_1 з 2006 по 2012 рік працювали в республіці Казахстан на підприємстві - «КазАзот», ці обставини підтверджені відомостями з трудової книжки, показаннями свідків, не заперечувалися сторонами.

Допитана як свідок позивач ОСОБА_1 суду показала, що з чоловіком ОСОБА_5 познайомилась в 2006 році в м. Актау Республіки Казахстан, де разом працювали на підприємстві «КазАзот». З 22 квітня 2009 року вони почали проживати однією сім`єю, знімали квартиру, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Вказала, що на купівлю квартири в м. Рівне в неї були власні кошти депозит в банку. Квартиру купували для себе за спільні кошти. Частину вона переказом переслала ОСОБА_5 у вересні та жовтні 2011 року, а частину особисто перевезла в Україну на початку листопада 2011 року. Квартиру оформили на чоловіка ОСОБА_5 тому що в неї на той час не було посвідки на постійне проживання в Україні. Через декілька днів після купівлі квартири вони вінчались. В лютому 2012 році в республіці Казахстан в м. Актау зареєстрували шлюб та переїхали в м. Рівне де спільно проживали в придбаній квартирі.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в судовому засіданні суду показали, що вони працювали разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підприємстві в м. Актау Республіки Казахстан, підтвердили факт їхнього спільного проживання з 2009 року. Вказали, що вони як сім`я знімали квартиру, запрошували до себе в гості на свята. Квартиру в Рівному купили за спільні кошти. На той час позивач мала власні кошти від частки квартири від першого шлюбу, виплатив їх колишній чоловік. Вказали, що ОСОБА_5 у період відрядження в Казахстані частину коштів переводив в Україну для потреб сім`ї від першого шлюбу.

Із досліджених в судовому засіданні договору банківського вкладу укладеного в м. Актау від 11 липня 2011 року убачається, що в банку «CENTERCREDIT" на рахунку ОСОБА_1 як вкладника коштів було 18000.00 доларів США. Внесення коштів підтверджено ордером та чеком до ордеру (а.с.13).

27 вересня 2011 року та 01 жовтня 2011 року ОСОБА_1 експрес переводом «БИСТРАЯ ПОШТА» переслала ОСОБА_5 відповідно до інформації банку 2000.00 доларів США та 3000.00 доларів США (а.с 14. 15 ).

Отже, ОСОБА_1 на час придбання спірної квартири мала власні кошти, частину яких переказала ОСОБА_5 ще до оформлення договору - купівлі квартири. Ці обставини вказують про їх спільний внесок на придбання квартири, і тому суд приходить до висновку, що квартира квартира АДРЕСА_1 є обєктом спільної сумісної власності померлого ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_1 .

Як показали свідки сторони відповідача ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , що перебуваючи на роботі в республіці Казахстан ОСОБА_5 періодично висилав сім`ї кошти від 700 до 1200 доларів США. Два рази на рік приїжджав додому. В травні 2011 року приїжджав останній раз, після того із сім`єю не проживав. Про іншу жінку з якою проживав у Казахстані не розповідав. Після розлучення між батьками був спір про майно.

Обставини про те, що ОСОБА_5 створив нову сім`ю вказані в рішенні від 27.10.2011 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що підставою припинення шлюбних відносин було рішення суду про розірвання шлюбу від 27 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яке набрало законної сили 07 листопада 2011 року, суд приходить до висновку встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 07 листопада 2011 року по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 року.

Щодо Договору вкладу від 24 липня 2008 року ОСОБА_5 на суму 9856.02 доларів США в банку «CENTERCREDIT" в м. Актау республіка Казахстан суд зазначає, що цей вклад був оформлений в період першого шлюбу, після розірвання якого був спір про майно. Належних та допустимих доказів, що ОСОБА_5 мав власні кошти на придбання квартири сторона відповідача не надала.

Стосовно застосування до даних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, заявленої стороною відповідача, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, про порушення свого права позивачу стало відомо після смерті ОСОБА_5 , оскільки із заявою про прийняття спадщини звернулась його дочка ОСОБА_4 .

За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності - задовільнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 07 листопада 2011 року по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрованої за ОСОБА_5 , спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2285,10 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2021 року.

Суддя Харечко С.П.