Справа №: 272/617/21
Провадження № 2/272/378/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Палазюк В.М.

при секретарі - Хитоніній М.С.

за участю представника відповідача - Служавого В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначає, що є власником земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :05:000:0190, яка розташована на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Між ним та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки 21.06.2018 року, номер запису: 26789975.

Між позивачем, як орендодавцем, та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» існував спір щодо строку дії укладеного договору оренди вказаної земельної ділянки, який вирішений в судовому порядку. Тобто між сторонами було досягнуто домовленість про укладення договору оренди вказаної земельної ділянки на строк 5 років. Однак відповідачем вчинено зміни до даного договору та строк дії оренди встановлено в 20 років. Верховний Суд дійшов висновку, що з юридичної точки зору не існує договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером: :05:000:0190 зі строком дії оренди в 20 років, оскільки сторони не досягли домовленості про вчинення змін до оспорюваного договору оренди. Водночас, державна реєстрація договору оренди проведена саме із зазначенням строку дії оренди в 20 років. Добровільно відповідач не бажає звернутися до державного реєстратора щодо внесення змін відносно строку дії договору оренди, а тому позивач просить визнати укладеним договір оренди земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер: :05:000:0190, розташованої на території Івницької сільської ради Андрушівського району Житомирської області, між ним та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» строком на 5 (п`ять) років, тобто з 21.06.2018 року до 21.06.2023 року.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив згідно якого позовні вимоги не визнаються, оскільки між сторонами було досягнуто згоди на укладення договору оренди на строк 20 років, однак позивач зазначає, що його ввели в оману, оскільки існувала домовленість на укладення договору оренди строком на 5 років. На підтвердження зазначеного позивач не надав жодного доказу крім своїх тверджень. Твердження позивача щодо строку дії договору оренди суперечень нормам закону, оскільки мінімальний строк оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення 7 років. Просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Позивач до суду направив відповідь на відзив в якій зазначає, що між сторонами велися в усній формі переговори під час яких було досягнуто згоди на укладення договору оренди строком на 5 років, що не суперечить цивільному законодавству, оскільки стьорони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Виходячи із ст. 6 Цивільного кодексу України укладення договору на п`ять років не суперечить цивільному законодавству. Кодекс має вищу силу за закон, при цьому ЗУ "Про оренду землі" в частині строку укладення договору не менше ніж 7 років стосується укладення договорів оренди земельних ділянок державної та комунальної власності.

Від представника відповідача на адресу суду надійшло заперечення в якому зазначається, що ніяких переговорів щодо договору строком на 5 років між сторонами не було, є підписаний договір строком на 20 років, на кожному аркуші даного договору стоїть підпис позивача, який не заперечує, що це його підпис. Згідно ч. 11 ст. 93 ЗК України строк оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення не може бути менший як 7 років і обмеження що це стосується лише земель державної і комунальної власності стаття не містить. Твердження позивача, що Верховний Суд під час перегляду справи в касаційній інстанції встановив укладення між позивачем та відповідачем договору оренди на п`ять років, є безпідставним, оскільки під час розгляду касаційної скарги Верховний суд не здійснював дослідження доказів та не встановлював обставину укладення договору на п`ять років.

В судове засідання позивач не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав з вище зазначених підстав які викладені в відзиві та зепереченні на відповідь та пояснив, що позивач звертався до суду з приводу введення його в оману, при цьому не надав ніяких доказів, лише його твердження. Вважає, що йому потрібно було звертатися до суду з вимогою про внесення змін в даний договір.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору оренди землі від 21.06.2018 року ОСОБА_1 передав ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» в оренду земельну ділянку площею 2 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:000:0190, яка розташована за межами населеного пункту у адміністративних межах Івницької сільської ради Андрушівського району, Житомирської області на строк, що дорівнює кількості днів у проміжку від дня державної реєстрації права оренди за цим Договором до 30 листопада 2038 року ( на 20 років).

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Вказаний договір було зареєстровано, 21.06.2018 року за № 26789975 приватним нотаріусом Андрушівського нотаріального округу Житомирської області Вальчуком О.М., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.31-32).

Спір з приводу даного договору був предметом розгляду судом.

Рішенням Андрушівського районного суду від 18.11.2019 року визнано недійсним зазначений договір оренди. Постановою Житомирського апеляційного суду від 22.01.2020 року рішення суду першої інстанції скасоване та в задоволенні позову відмовлено.

За результатами касаційного перегляду Верховним Судом постановою від 10 лютого 2021 року постанову Житомирського апеляційного суду змінено, але виключно у частині мотивів її прийняття. Отже в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди від 21.06.2018 року строком на 20 років відмовлено з мотивів, викладених в постанові Верховного Суду.

У постанові від 10 лютого 2021 року з Верховний Суд , посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначив: « У справі, що переглядається, з урахуванням встановлених обставин: ОСОБА_1 , як орендодавець, та ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», як орендар, в момент укладення оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року домовилися про строк оренди земельної ділянки в 5 років; підстави для визнання недійсним оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року зі строком оренди земельної ділянки в 5 років відсутні; сторони не досягли домовленості про вчинення змін до оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року щодо строку оренди земельної ділянки на 20 років.

За таких обставин, апеляційний суд не звернув уваги, що: недійсним може бути визнаний тільки укладений договір (договір про внесення змін); сторони оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року не досягли домовленості про вчинення змін до оспорюваного договору оренди від 21 червня 2018 року щодо строку оренди земельної ділянки на 20 років, а тому в цій частині підстави для визнання недійсним договору про внесення змін відсутні.»

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину укладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок Верховний Суд виклав в постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 528/409/18, а також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 .

Як свідчить письмова вимога ОСОБА_1 від 06 травня 2021 року , яка була направлена ТОВ «Житомир-Агро-Інвест», ОСОБА_1 вимагав вжити заходів щодо приведення інформації в Державному реєстрі речових прав щодо строку дії договору оренди у належний стан - тривалістю 5 років, тобто до 21.06.2023 року., у відповідності з реальним волевиявленням сторін та ухваленими рішеннями судів, а саме п.6 Договору викласти в редакції: Договір укладено строком на п`ять років з моменту державної реєстрації права оренди, а саме з 21.06.2018 року по 21.06.2023 року (а.с.22-24).

Таким чином вимога ОСОБА_1 стосується виконання рішення судів та обгрунтована наявністю обставин, встановлених іншим рішенням, зокрема постановою Верховного Суду.

Із позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу безпідставно зареєстрованого договору із терміном оренди земельної ділянки на 20 років, в порядку виконання рішення суду, тобто апеляційного суду з мотивацією, викладеною в постанові Верховного Суду.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права та не призведе до відновлення порушених прав, його не можна вважати ефективним, а тому заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені через обрання ним неналежного способу захисту.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст..ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» про визнання договору укладеним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Андрушівський районний суд Житомирської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 01.10.2021 року.

Суддя:В. М. Палазюк