Справа № 454/757/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом та просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 111,1кв.м., що складається згідно технічного паспорту з приміщення №1 площею 9,7кв.м., приміщення №2 площею 18,8кв.м., приміщення №3 площею 82,6 кв.м.

Свої вимоги мотивує наступним.

З 2008р. він використовує закинуту будівлю площею 111,1 кв.м. 1950 року спорудження, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка колись була частиною колишнього колгоспу, який ліквідований. Вказане приміщення залишилось нерозпайованим та з 2000р. почало розвалюватись. Тому у 2008р. позивач зі згоди та відома Телязької сільської ради почав використовувати дане приміщення як склад для зберігання сільгосппродукції, яке використовує по даний час.

Рішенням виконавчого комітету Телязької сільської ради від 12.10.2020р. №22 вищевказаному приміщенню присвоєно поштову адресу.

Власник спірної будівлі невідомий, інформація про такого в реєстрах відсутня.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача Сокальської міської ради надав відзив на позовну заяву, в якому він визнав позов.

Представник третьої особи Телязької територіальної громади в судове засідання не прибув

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно довідки виданої КП ЛОР «Червоноградське МБТІ № 6486 від 17.11.2020р. встановлено, що станом на 31.12.2012р. реєстрація права власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 не проводилась.

Також, згідно довідки виданої виконкомом Телязької сільської ради від 15.11.2020р. встановлено, що закинута нежитлова будівля по АДРЕСА_1 використовується ОСОБА_1 в цілях зберігання сільськогосподарської продукції з 2008 року.

Рішенням виконавчого комітету №22 від 12.10.2020р. присвоєно адресу нежитловій будівлі АДРЕСА_1 .

Також, з технічного паспорта встановлено, що площа нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , становить 111,1кв.м., що складається згідно технічного паспорту з приміщення №1 площею 9,7кв.м., приміщення №2 площею 18,8кв.м., приміщення №3 площею 82,6 кв.м.

Як встановлено із звіту про незалежну оцінку нежитлової будівлі АДРЕСА_1 встановлено, що її ринкова вартість становить24 850грн.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Як роз`яснено в п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Разом з цим в п.п.9, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 2008 року відкрито користується та є одноособовим володільцем нежитлового приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 по даний час.

З врахуванням зазначеного, суд визнає позов підставним.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 111,1кв.м., що складається згідно технічного паспорту з приміщення №1 площею 9,7кв.м., приміщення №2 площею 18,8кв.м., приміщення №3 площею 82,6 кв.м.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Сокальська міська рада, , місце знаходження: м.Сокаль, вул.Шептицького, 44, Львівська область.

Головуючий: Л. Ю. Фарина