Справа № 310/2561/21
13 липня 2021 року м.Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Соколової О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердянськ у порядку загального позовного провадження цивільну справу №310/2561/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Шаркової-Мирошниченко Н.А., -
Позивачка 30.03.2021 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.
За змістом позову, позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрований, крім позивачки, відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_1 . Шлюб між сторонами у справі розірвано 14.10.2011, відповідно, з жовтня 2011 року відповідач змінив адресу проживання та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Своїх особистих речей у квартирі, належній позивачці, відповідач не залишив. В позасудовому порядку ОСОБА_2 відмовляється знятись з реєстрації за місцем проживання за вказаною адресою, плату за комунальні послуги не здійснює, в утриманні житла участі не бере.
Враховуючи, що реєстрація відповідача у належному позивачці житлі створює перешкоди у користуванні та вільному розпорядженні майном, зокрема, отриманні субсидії на сплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 з підстав, передбачених ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, просить задовольнити позов.
Ухвалою судді від 20.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України), а також роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову.
Ухвалою суду від 09.06.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. За клопотанням позивачки постановлено викликати та допитати у якості свідків зазначених у клопотанні осіб на підтвердження позовних вимог. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.
Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань, зустрічного позову у справі не подано.
У судовому засіданні позивачка та її представник на задоволенні позову наполягали із посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували.
Під час розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України, поважних причин його ненадання не повідомив, тому, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, судом під час проведення судового засідання постановлено вирішувати справу за наявними матеріалами.
Крім того, 05.07.2021 до суду ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої відповідач просить провести розгляд за його відсутності, винести рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Про визнання позову відповідачем не повідомлено.
Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить його письмова заява, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме, ухвалив згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.
Предметом позову є захист здійснення позивачкою її права власності відносно належної їй квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою для звернення до суду з зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачкою вказаним нерухомим майном (квартирою), що створюються з боку відповідача, який в позасудовому порядку з реєстрації за вказаною адресою не знятий.
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.06.1998, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міськвиконкому Запорізької області, який розірваний 14.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Так, у матеріалах справи наявні засвідчені копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 26.06.1998 та свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .
Належними, достовірними та допустимими доказами у справі підтверджено, що позивачці ОСОБА_1 (прізвище до укладення шлюбу із відповідачем ОСОБА_1 ) на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,4 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м, реєстраційний номер 15420002, а саме:
Приналежність нерухомого майна позивачці на час провадження справи в суді підтверджена відповіддю КПТІ №303 від 01.06.2021 на адвокатський запит, згідно з якою відповідно до матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи (станом на 31.12.2012) право власності на квартиру АДРЕСА_1 у рівних частках зареєстровано за ОСОБА_1 , ОСОБА_1 . Відповідно до даних інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №249646160 від 24.03.2021, наявна інформація про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку вказаного житлового приміщення на підставі договору дарування, р.№1686 від 21.07.2006.
Крім того, позивачкою в якості доказів факту непроживання відповідача у належній їй квартирі подано до суду оригіналу актів від 20.01.2020, 06.04.2020, 12.06.2020, 20.07.2020, 14.08.2020, 27.10.2020, 22.12.2020, 25.01.2021, 19.02.2021 за підписами сусідів та, окремі з них, - посвідчені головою правління та комісією ОСББ «Містечко-10», за змістом яких ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає, особисті речі відповідача у житловому приміщенні відсутні.
Судом 13.07.2021 відповідно до клопотання позивачки, здійснено допит свідків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є сусідками позивачки та показали суду, що відповідач у строк, приблизно понад десять років, не мешкає за адресою реєстрації позивачки, з часу, коли був розірваний шлюб між сторонами, адресу проживання змінив. При цьому, вони часто відвідують ОСОБА_1 , переважно на свята, засвідчують відсутність особистих речей ОСОБА_2 у квартирі. Протягом цього часу свідки не бачили відповідача жодного разу.
Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Так, ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права.
Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст.13,41 Конституції України, ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Нормою ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України до особистої приватної власності дружини, чоловіка відноситься майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Так, судом встановлено, що, оскільки 1/2 частка квартири, розташованої за вказаною вище адресою, набута позивачкою за час шлюбу на підставі договору дарування, вона є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що з реєстраційного обліку за місцем проживання відповідач в позасудовому порядку не знятий, що порушує права позивачки на користування та розпорядження належним майном. У зв`язку із розірванням шлюбу між сторонами у справі ОСОБА_2 з часу його розірвання не є членом сім`ї позивачки, існування домовленостей щодо подальшого порядку користування житловим приміщенням наявними доказами не підтверджено, факт непроживання відповідача за вказаною адресою з жовтня 2011 року знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.
З урахуванням наведеного, встановлених фактичних обставин справи, пояснень свідків, оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача за вказаною адресою, перешкоди позивачці у здійсненні її права власності підлягають усуненню, судом встановлено підстави для задоволення позову.
При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачкою суд виходить зі змісту ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивачки, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений ОСОБА_1 у сумі 908,00 гривень за пред`явлення позову до суду.
Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 141, 178, 223, 229, 245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у сумі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).
Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 13.07.2021.

Суддя Л. А. Вайнраух