Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - Миколаєнко Т.А.,

за участі секретаря судового засідання - Хандусь І.А.,

представника заявника за довіреністю - Березенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ; заінтересована особа: Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області; про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

в с т а н о в и в:

Представник заявника за довіреністю Березенко Є.А., в інтересах заявника - ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області, звернувся до суду із заявою, у якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дати укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а саме з 02 жовтня 1996 року, по день смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /а.с. 26-28/.

Указані вимоги обґрунтовано тим, що 02 жовтня 1996 року між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був укладений шлюб. Від попереднього шлюбу ОСОБА_4 мала двох синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З ОСОБА_4 та її синами заявник проживав у своєму будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Від самого початку з дітьми дружини у заявника склалися повноцінні сімейні відносини, він сприймав їх як власних дітей, забезпечував усім необхідним, проводив з ними вільний час, вони разом відпочивали та працювали. ІНФОРМАЦІЯ_5 дружина заявника ОСОБА_4 померла. З того часу заявник проживав у своєму будинку разом із її синами. Вони всі були зареєстровані за однією адресою, мали спільний бюджет, разом готували їжу, доглядали за помешканням, проводили поточні ремонти, сплачували комунальні послуги. Через кілька років після смерті матері її сини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стали зловживати алкоголем, що стало основною причиною їхньої смерті. Спочатку помер ОСОБА_5 , а через кілька місяців - ОСОБА_6 . На той час матеріальне становище заявника було скрутним, в силу чого поховання останніх організовувалось мешканцями їхнього села. З огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що кровного споріднення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявник не має, а інші спадкоємці останніх відсутні, з метою реалізації своїх спадкових прав, ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду з даною заявою.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 14 травня 2021 року заява була залишена без руху, з наданням заявнику часу для усунення недоліків /а.с. 21-23/.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12 липня 2021 року /а.с. 31-33/.

12 липня 2021 року у зв`язку з неявкою учасників справи проведення розгляду справи відкладено до 29 вересня 2021 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 29 вересня 2021 року, представник заявника за довіреністю Березенко Є.А. заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, виходячи з підстав, наведених у заяві. Додатково пояснив, що заявник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з моменту укладення шлюбу між заявником та їхньою матір`ю ОСОБА_4 по день смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали однією сім`єю у будинку заявника за адресою: АДРЕСА_1 ; мали спільний бюджет, разом готували їжу, доглядали за помешканням, проводили поточні ремонти, сплачували комунальні послуги. Восени 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області. Причини їхньої смерті заявнику не відомі, оскільки медичні документи померлих йому не пред`являлися. Чи мали останні хронічні захворювання, також сказати не може, однак переконаний, що до смерті їх призвів пагубний спосіб життя, а саме зловживання алкоголем.

Представник заінтересованої особи - голова Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Міцук В.П. подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, щодо суті справи самостійної правової позиції не висловив, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності представника заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення представника заявника, беручи до уваги думку представника заінтересованої особи, викладену ним у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що 02 жовтня 1996 року між заявником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був укладений шлюб, що засвідчується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 02 жовтня 1996 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 » /а.с. 6/.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 12 травня 2010 року вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 68 років в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 54 /а.с. 7/.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на жилий будинок заявник у справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

З копії акту обстеження факту проживання без реєстрації від 20 квітня 2021 року встановлено, що депутатом сільської ради ОСОБА_9 , у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виявлено, а сусідами-свідками підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали спільно за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів сусідів-свідків, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спільно до 30 років. Живучи на одному обійсті, були поєднані спільним побутом, доглядали за господарством (дворищем). Щодо сплати комунальних рахунків, із зрозумілих причин, інформація не відома /а.с. 16/.

Згідно з копією листа виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 1037/0215 від 20 квітня 2021 року, відповідно до по господарського обліку сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня зареєстрована ОСОБА_4 , прізвище якої змінено, інформація надається щодо громадянки ОСОБА_4 . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 квітня 2021 року, складеного депутатом Білозірської сільської ради, даний факт підтверджується підписами сусідів, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19 квітня 2021 року, складеного депутатом Білозірської сільської ради, даний факт підтверджується підписами сусідів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали на одному обійсті, були поєднані спільним побутом, доглядали за господарством (дворищем). Інформація щодо сплати комунальних рахунків відсутні /а.с. 17/.

З копій актових записів про смерть № 47 від 20 квітня 2018 року та № 107 від 25 жовтня 2018 року, що надійшли на запит суду, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 53 років в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, причина смерті: жировий гепатоз, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 44 років в м. Черкаси, причина смерті: некроз підшлункової залози /а.с. 41,42/.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю вбачається, що він звернувся до суду з даною заявою з метою реалізації своїх спадкових прав.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Поняття "проживання однією сім`єю" та "член сім`ї" не є тотожними.

Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження № 61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 02 жовтня 1996 року по день смерті останніх, суд констатує, що належних та допустимих доказів на підтвердження ведення ними спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків заявником не надано.

Так, оцінюючи акт обстеження факту проживання без реєстрації від 20 квітня 2021 року /а.с. 16/, а також лист виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 1037/0215 від 20 квітня 2021 року /а.с. 17/, як докази, суд зазначає, що вони не узгоджуються між собою, оскільки містять суперечливі дані щодо того, чи були ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , чи проживали у домоволодінні заявника без реєстрації. До того ж, вказані документи у безспірному порядку не доводять факт спільного проживання однією сім`єю заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02 жовтня 1996 року по день смерті останніх.

Зокрема, зі змісту акту обстеження факту проживання без реєстрації від 20 квітня 2021 року не можна дійти однозначного висновку про те, чи твердження: «живучи на одному обійсті, були поєднані спільним побутом, доглядали за господарством (дворищем)» стосується лише ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки інформація щодо них викладена окремим абзацом, у якому й зазначено дане твердження, чи відноситься також і до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мова про яких іде абзацом вище.

При цьому суд зауважує, що у даних документах не вказано періоду такого спільного проживання, що має важливе значення, особливо враховуючи той факт, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також не зазначено відомостей про те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім`єю після смерті ОСОБА_4 .

Окремо суд наголошує на тому, що зі змісту листа виконавчого комітету Білозірської сільської ради № 1037/0215 від 20 квітня 2021 року вбачається, що лише «ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали на одному обійсті, були поєднані спільним побутом, доглядали за господарством (дворищем)». У ньому відсутня інформація про те, що заявник також був поєднаний спільним побутом із даними особами.

Крім того, надаючи оцінку акту обстеження факту проживання без реєстрації від 20 квітня 2021 року, суд зауважує, що він ґрунтується лише на словах свідків-сусідів, а саме обстеження проводилось через більше ніж 2,5 роки з дня смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та через 9 років з дня смерті ОСОБА_4 .

Водночас, суд констатує, що актом встановлюється наявність або відсутність будь-якої події в момент його складання, а, відтак, виходом 20 квітня 2021 року неможливо встановити наявність чи відсутність фактів, які мали місце мінімум 2,5 роки тому.

За вказаних обставин, такий доказ може мати правове значення лише у сукупності з іншими доказами у справі, що підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 02 жовтня 1996 року по день смерті останніх.

Також суд не приймає до уваги як докази письмові пояснення ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , оскільки вказані особи, надаючи зазначені письмові пояснення, не були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і справжність підпису останніх на них не посвідчена у нотаріальному порядку. До того ж, суд зазначає, що такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено, а клопотання про виклик вказаних осіб у судове засідання для допиту в якості свідків ні заявником, ні його представником заявлено не було.

Інших відомостей, що мають значення для розгляду даної справи, суду не надано.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що заявник, не зважаючи на залишення заяви без руху, навіть не зміг повідомити суду точні дати смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а його представник у судовому засіданні зазначив, що останні померли ІНФОРМАЦІЯ_8 у с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, що не відповідає дійсності, оскільки, як уже зазначалося, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 53 років в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, а ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 44 років у м. Черкаси. Пояснити вказані суперечності у судовому засіданні представник заявника не зміг. Не володіє заявник і інформацією про причини смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, як вбачається зі змісту заяви та підтверджено представником заявника у судовому засіданні, поховання останніх організовувалось не заявником, а мешканцями села Білозір`я Черкаського району Черкаської області.

Не надано суду й доказів наявності спадкового майна після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також доказів наявності родинних зв`язків між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що заявником не доведено достатніх і переконливих обставин, існування яких свідчить про факт його спільного проживання з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю з 02 жовтня 1996 року по день смерті останніх, а також ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, взаємних прав та обов`язків тощо.

Подібні правові висновки навів Верховний Суд у постановах від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17 (провадження № 61-11815св20) та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17 (провадження № 61-7715 св 21).

Відтак, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 7 статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008, статтями 76-81, 89, 95, 223, 229, 258, 259, 263-265, 273, 294, 315 - 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У заяві ОСОБА_1 ; заінтересована особа: Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області; про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовити.

При ухваленні судом рішення судові витрати заявнику ОСОБА_1 не відшкодовуються.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Черкаський районний суд Черкаської області.

Сторони:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: Білозірська сільська рада Черкаського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. Незалежності, 168, с. Білозір`я, Черкаський район, Черкаська область; .

Повне судове рішення складено та підписано 30 вересня 2021 року.

Суддя: Т. А. Миколаєнко