Справа № 204/4998/21
Провадження № 2-о/204/92/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.

за участю секретаря Легостаєвої А.Д.,

за участю представника заявників адвоката Стрижак Є.Ю.,

за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2021 року до суду звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із заявою про видачу обмежувального припису стосовно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та просили суд встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покласти на нього строком на шість місяців наступні обов`язки:

-обмежити спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітнім ОСОБА_4 строком на шість місяців;

-заборонити наближатись на відстань ближче 500 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 та до інших місць частого відвідування ними, в тому числі до місця їх роботи строком на шість місяців;

-заборонити вести листування та телефонні розмови з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на шість місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними строком на шість місяців.

В обґрунтування поданої заяви, заявники зазначили, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . 06 березня 2015 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Від цього шлюбу народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після реєстрації шлюбу і до початку листопада 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали разом за адресою: АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникли конфліктні відносини, в результаті яких, ОСОБА_1 почав проживати окремо за адресою: АДРЕСА_3 . Згодом шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13.02.2017 року. Не зважаючи на окреме проживання один від одного, ОСОБА_1 постійно переслідує колишню дружину та постійно вчиняє протиправні дії. Під час побачень з дитиною поводить себе агресивно, неодноразово вчиняє сварки та застосовує до ОСОБА_3 фізичне та психологічне насильство. Вказані дії ОСОБА_1 вчиняє у присутності малолітнього сина, в результаті чого, у останнього спостерігається посттравматичний психоемоційний стан, викликаний агресивною поведінкою батька. Крім того, 15.05.2021 року, без згоди ОСОБА_2 на це, ОСОБА_1 , переліз незаконно через паркан та проник на територію чужого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають заявники та малолітня дитина, влаштував конфлікт та пошкодив транспортний засіб Nissan Micra, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить заявнику-1. Дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ст.173 КУпАП, як дрібне хуліганство, а також за ч.1 ст.162 КК України. Через постійне переслідування та вчинення психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 була вимушена звільнитись з роботи ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 МОЗ України. Окрім цього, ОСОБА_1 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.130 КУпАП. Враховуючи наведене, заявники вимушені звернутись до суду із відповідною заявою.

У судовому засіданні представник заявників - адвокат Стрижак Є.Ю. заяву підтримав та просив задовольнити в повному обсязі на підставах, які зазначені у заяві.

Заінтересована особа - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та зазначив, що з 2015 року він проживає окремо від колишньої дружини - ОСОБА_3 . Дитина взагалі проживає окремо від матері у м.Кам`янське Дніпропетровської області, з дитиною ОСОБА_1 не дозволяють бачитись з травня 2021 року. Крім того, ОСОБА_1 наголошує на тому, що 07.02.2017 року судом визначено дні побачень із дитиною у м.Дніпрі, проте, колишня дружина не виконує його та не надає можливості побачень зі спільною дитиною. Також зазначив, що будь-яких насильницьких дій відносно заявників не вчиняв.

Вислухавши думку представника заявників, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 уклали шлюб в Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №114.

Від шлюбу вони мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , у якому батьками дитини зазначені: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_1 (арк.с.13).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року шлюб між ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_3 ) та ОСОБА_1 - розірвано (арк.с.15).

Так, заявники зазначають про те, що 15.05.2021 року ОСОБА_1 по відношенню до них чинить психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вони звертались до поліції. Проте, жодних відомостей про те, чи було відносно ОСОБА_4 складено протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення та чи було останнього притягнуто до відповідальності за вчинення домашнього насильства, суду надано не було.

Наданий заявниками витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000270 від 27.05.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_2 звернулась із заявою до поліції про те, що ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу власника проник на приватну власність, суд не приймає до уваги як належний доказ, оскільки із даної заяви судом не вбачається вчинення домашнього насильства по відношенню до заявників, що є предметом поданої заяви (арк.с.25).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 цього Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Як зазначено у ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, до заяви заявниками не було долучено жодного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_6 , домашнього насильства по відношенню до заявників. З пояснень, які були надані учасниками справи вбачається, що між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є непорозуміння щодо участі останнього у вихованні дитини та наявний відповідний спір, не зважаючи на наявність судового рішення, яким визначено порядок спілкування батька з дитиною.

Разом з цим, Верховний Суд 30 січня 2020 року ухвалив постанову, в якій зазначив, що факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів.

Крім цього, 06 лютого 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову, в якій посилався на те, що спір між сторонами щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей або про поділ майна подружжя не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису.

З наданої у якості додатку до заяви виписки з медичної картки стаціонарного хворого №912 від 24.05.2021 року за результатами психологічного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що емоційний стан дитини є незадовільний. Разом з тим, чим саме викликаний такий стан не встановлено, у зв`язку з цим, зазначена довідка не може слугувати доказом на підтвердження того, діями кого саме викликаний такий стан, заявників чи заінтересованої особи.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки психологічне насильство з боку заінтересованої особи ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 та заявників, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 12, 76-83, 259, 263-265, 350-1-350-6, 354 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар