Провадження №22-ц/812/1677/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 вересня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді- Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №474/157/21 за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»

на рішення, яке постановив Врадіївський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Сокола Ф.Г. у приміщенні цього суду 16 червня 2021 року, за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № б/н від 19 листопада 2008 року укладеного між Банком та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач виконував свої зобов`язання за кредитом неналежним чином станом на 25 лютого 2021 року у нього перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 18 034 грн. 22 коп., з яких 14 127 грн. 63 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 906 грн. 59 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на викладене позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також 2270 грн. судових витрат.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що Умови та правила надання банківських послуг, відповідачем не підписані, а тому не можуть бути враховані при визначенні заборгованості. В той же час розрахунок боргу наданий позивачем містить невідповідність як в частині зарахування платежів, нарахованих процентів та визначення договору. На вимогу суду уточнений розрахунок банком не було надано, клопотання про призначення відповідної експертизи сторонами не заявлено, в зв`язку з чим розмір кредитної заборгованості не є доведеним позивачем.

В апеляційній скарзі Банк вказує, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт посилався на те, що кредитний договір між сторонами було укладено в письмовій формі, де в анкеті заяві сторони обумовили 30% процентну ставку за користування кредитними коштами, а також сторони підписали Довідку про умови кредитування. Суд не погоджуючись з наданим банком розрахунком не навів власних розрахунків, в той же час, відповідач не заявляв клопотання про призначення економічної експертизи на спростування розрахунків позивача. За такого апелянт вважав, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст.ст. 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника (а.с. 18). В зазначеній анкеті-заяві сторони погодили, що базова процентна ставка по кредиту буде складати 30% на рік на залишок заборгованості.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність домовленості сторін про процентну ставку є помилковим.

Водночас висновок суду щодо неможливості вважати Умови та правила банківських послуг, які надані позивачем частиною кредитного договору з відповідачем, в силу їх непідписання останнім, є правильними.

19 листопада 2008 року ОСОБА_1 . Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 250 грн., який згодом збільшено до 15000 грн. та з 22 травня 2020 року зменшено до 14930 грн. (а.с.16).

Протягом дії договору згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» позичальником було отримано п`ять кредитних карток: НОМЕР_1 строком дії до грудня 2011 року, № НОМЕР_2 строком дії до жовтня 2015 року, № НОМЕР_3 строком дії до серпня 2019 року, № НОМЕР_3 строком дії до серпня 2019 року та НОМЕР_5 строком дії до жовтня 2022 року (а.с. 17).

З моменту отримання карти відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, про що свідчить виписка з банківського рахунку (а.с. 39-48).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, Банком було нараховано в різні періоди різні відсотки, а саме 30%, 34,8%, 42%, 43,2% Згідно розрахунку Банку заборгованість за кредитом 14127,63 грн. заборгованість за простроченими відсотками складає 3906 грн. 59 коп. (а.с. 7-15).

При цьому відомостей щодо узгодження збільшення процентної ставки Банком з позичальником матеріали справи не містять.

Виходячи з викладених обставин справи та вимог законодавства, колегія суддів вважає, що позивач мав право на нарахування відповідачу процентів, виходячи з узгодженої процентної ставки 30 % річних.

В той же час вирішуючи питання щодо наявності заборгованості, районний суд піддаючи критиці наданий розрахунок позивачем зазначив його недоліки в частині зазначення договору за яким нараховано борг, нарахованих зайвих платежів та не відповідних умовам договору процентів.

З матеріалів справи вбачається, що суд вживав заходи щодо сприяння учасникам процесу в реалізації ними прав передбачених цивільно-процесуальними нормами, як то передбачено ч. 5 ст. 12 ЦПК України.

Ухвалою районного суду від 26 квітня 2021 року постановлено про витребування доказів необхідних для розгляду справи та роз`яснено позивачу про наслідки її невиконання передбачені п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, як то залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не надав витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення справи.

Листом від 01 квітня 2021 року Банк повідомив суд, про неможливість надання детального розрахунку з технічних причин.

В оскаржуваному рішенні районний суд фактично зазначив про неповажність причини ненадання витребуваних судом доказів, вказуючи, що позивач не надав обґрунтованих та достовірних пояснень з цього приводу. Однак, суд не застосував зазначені ним наслідки в ухвалі про витребування доказів, а розглянувши справу по суті відмовив в задоволенні позову з підстав ненадання доказів необхідних для розгляду справи, та не навів власних розрахунків.

В той же час, до суду апеляційної інстанції позивачем надано інший розрахунок заборгованості, відповідно до якого, розмір заборгованості за тілом кредиту 10774,78 грн. та заборгованість по процентами за ставкою 30% становить 2132 грн. 36 коп.

Вказаний розрахунок в цілому відповідає узгодженим сторонами умовам та розміру процентної ставки за користування кредитними коштами (а.с. 144-148).

Відповідач тричі повідомлявся про час та місце розгляду справи апеляційним судом, а саме на 25 серпня, 08 вересня та 29 вересня 2021 року, йому надсилалась апеляційна скарга Банка, проте своїх заперечень відповідач не надав.

З огляду на вищенаведені обставини, на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення.

Часткове задоволення апеляційної скарги є підставою відповідно до положень статті 141 ЦПК України для пропорційного відшкодування позивачу судових витрат в розмірі 4062 грн. в обох судових інстанціях (71,57% задоволених вимог).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2021 року скасувати, у справі ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість в розмірі 12907 грн. 14 коп., яка складається з: 10774 грн. 78 коп.- заборгованості за тілом кредиту та 2132,36 грн.- процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором, укладеним на підставі анкети - заяви від 19 листопада 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) 4062 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 04 жовтня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова