Провадження № 22-ц/4808/1290/21
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Василишин Л.В., Томин О.О.

з участю секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2021 року, в складі судді Бабій О.М., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко Інни Володимирівни, про визнання нотаріальної дії незаконною та скасування свідоцтва, яким посвідчено право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

06 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. про визнання нотаріальної дії незаконною та скасування свідоцтва, яким посвідчено право власності на земельну ділянку.

07 липня 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 0,1020 га кадастровий №:25:002:0885, яка знаходиться за адресою с. Крихівці, м. Івано-Франківськ.

Заявниця посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки існує загроза відчуження чи обтяження спірного майна.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 0,1020 га, кадастровий №:25:002:0885, яка знаходиться за адресою с. Крихівці, м. Івано-Франківськ, та належить на праві власності ОСОБА_1 .

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2021 року.

Апелянт зазначив, що оцінюючи доводи заявника про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд зобов`язаний був перевірити такі доводи належними та допустимими засобами доказування, проте за змістом оскаржуваної ухвали суду, такими доводами виступили необґрунтовані та не підтвердженні належними та допустимими доказами припущення позивача про те, що спірна земельна ділянка та незавершений будівництвом житловий будинок, який на ній розташований є власністю позивачки чи відповідача, доказів належності таких спадкодавцеві ОСОБА_3 , а законом на думку апелянта, не передбачена можливість накладення арешту на майно третіх осіб.

Заходи забезпечення позову застосовані судом не є співмірними з предметом позовних вимог, між вказаними заходами забезпечення позову та предметом спору відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

Накладення ухвалою заборони вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки в с. Крихівці, м. Івано-Франківськ порушує право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Протоколу №1 до Конвенції, а також норми ст.41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, та не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 посилається на те, що вжиті судом заходи забезпечення позову не позбавляють прав відповідача на спірну земельну ділянку, а лише на час спору обмежують його можливість розпоряджатися нею.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду щодо наявності підстав для забезпечення позову.

Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги заяви суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки відповідач може відчужити спірну земельну ділянку, яка належить йому на праві власності, або обтяжити це майно, з метою забезпечення договірних зобов`язань.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. про визнання нотаріальної дії незаконною та скасування свідоцтва, яким посвідчено право власності на земельну ділянку.

07 липня 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову та просила заборонити вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки площею 0,1020 га кадастровий №:25:002:0885, яка знаходиться за адресою с. Крихівці, м. Івано-Франківськ.

Клопотання обґрунтоване тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки існує загроза відчуження чи обтяження спірного майна.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до норм ЦПК України одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Згідно п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

Відповідно до змісту позовної заяви предметом позову є спір щодо визнання незаконною нотаріальної дії Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. щодо видачі свідоцтва №680 від 25.06.2021 року, яким посвідчено придбання ОСОБА_1 на підставі Акта про проведені електронні торги від 12.05.2021 року, виданого приватним виконавцем Ткачуком Л.М., земельної ділянки кадастровим номером :25:002:0885, яка за життя належала ОСОБА_3 , та скасування свідоцтва №680 від 25.06.2021 року.

Позивачка вимоги позову обгрунтовувала тим, що приватний нотаріус, вчиняючи нотаріальну дію, всупереч вимог закону посвідчила факт придбання з електронних торгів земельної ділянки кадастровий №:25:002:0885, яка не була предметом таких торгів з примусової реалізації майна, проведених ДП «СЕТАМ».

Із поданих позивачкою доказів на підтвердження позовних вимог вбачається, що згідно протоколу № 535372 проведення електронних торгів, реєстраційний номер лота 471899, які відбулися 21.04.2021 року, предметом продажу зазначена земельна ділянка, загальною площею 0,1020 га, яка знаходиться в м. Івано-Франківськ, с. Крихівці, кадастровий номер :25:002:0254, ціна продажу 909803,60 грн. Переможець торгів ОСОБА_1 яким запропоновано найвищу цінову пропозицію. Разом з тим, згідно свідоцтва, виданого 25.06.2021 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу на підставі акту про проведення електронних торгів складеного ОСОБА_7 приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області 12.05.2021 року, ОСОБА_1 належить на праві власності майно, що складається з земельної ділянки загальною площею 0,1020 га кадастровий номер :25:002:0885, вартістю 771020,00 грн, яке придбане ОСОБА_1 за 909803,60 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним виконавцем ОСОБА_7 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,102 га кадастровий номер :25:002:0254, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку. Особа, майно якої обтяжуються - ОСОБА_3 .

Встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_2 , згідно повідомлення приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Клід О.Я., є єдиним спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку що існує реальний спір стосовно нерухомого майна, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо земельної ділянки є співмірним із заявленими позовними вимогами, наявний зв`язок між обраним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а також наявні підстави для висновку, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ймовірне його відчуження, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, є відповідним змісту позовних вимог та зможе гарантувати реальне виконання рішення суду та ефективний захист прав як позивача так відповідачів, не створює невиправданих обмежень відповідачу в його правах, а тому доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з подальшою відмовою у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд відхиляє.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для скасування ухвали суду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2021 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Л.В. Василишин

О.О. Томин