Справа № 682/556/21
Провадження № 2/682/382/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Славута

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :

головуючої судді Зеленської В.І,

з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Мазуркевича О.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Жилюка О.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

15.03.2021 р ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання протягом місяця звільнити самовільно зайнятий гараж АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0305, а також просить не здійснювати перешкоди у майбутньому у реалізації права власності на гараж та земельну ділянку; стягнути з відповідача в його кристь майнову шкоду в розмірі 2000 грн, моральну шкоду в розмірі 10000 грн та понесені судові витрати.

17.05.2021 р позивач ОСОБА_1 відмовився від частини позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача майнової шкоди в розмірі 2000 грн.

Ухвалою суду від 17 травня 2021 р закрите провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 2000 грн майнової шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Мазуркевич О.С. пояснили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0026 га, кадастровий номер :01:011:0305, для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 . У 2010 році позивачу було видано містобудівні умови і обмеження для забудови вказаної земельної ділянки та розпочате будівництво гаража господарським способом за усною домовленістю з підрядчиком. Відповідач ОСОБА_2 у 2013 р самовільно зайняв незавершений будівництвом гараж та використовує його до цього часу. По завершенню будівництва, 06 жовтня 2020 р ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на гараж НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 та звернувся до відповідача з вимогою звільнити гараж. Проте, відповідач гараж не звільняє, продовжує ним користуватись без будь-яких правових підстав, чим чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю. Вважають, що діями відповідача порушено право власності позивача на земельну ділянку та право власності на гараж і просять зобов`язати відповідача протягом місяця звільнити самовільно зайнятий гараж АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0305, а також не здійснювати перешкод у майбутньому у реалізації права власності на гараж та земельну ділянку; стягнути 10000 грн моральної шкоди, спричиненої душевними стражданнями з приводу порушення права власності на нерухоме майно і необхідністю відстоювати свої права в суді, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Жилюк О.В. у поданому до суду відзиві та в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просять відмовити у задоволенні позову вказуючи на те, що строк позовної давності за позовними вимогами закінчився, оскільки в даному випадку має місце віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, а не негаторний позов про усунення перешкод в користуванні майном. Крім цього, у 2011 р відповідач звернувся до гаражного кооперативу "Сонячний", який здійснював будівництво гаражів по АДРЕСА_2 , з проханням виділити йому гараж та у 2011- 2012 р сплатив 40000 грн коштів за гараж. Йому було відомо, що гараж розміщений на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1 , і гараж будувався для ОСОБА_1 , але останній мав намір гараж продати. Тому з квітня 2012 р він став користуватися спірним гаражем і користується ним до цього часу. Вважають позовні вимоги безпідставними тат необгрунтованими.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:011:0305 площею 0,0026 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 807850 від 06 червня 2011 року (а.с.7) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245044699 (а.с.8).

З листа Головного управління ДПС у хмельницькій області від 22.04.2021 р № 4803/6/22-01-24-06 вбачається, що у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка для будівництва індивідуального гаража площею 0,0026 га за адресою: АДРЕСА_2 . За період з 2011 р по квітень 2021 р ОСОБА_1 сплачено плату за землю за вказану земельну ділянку в сумі 225,91 гривень. Станом на 22.04.2021 борг по вказаному платежу відсутній (а.с.39).

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Позивач ОСОБА_1 виготовив проект на будівництво індивідуального гаража на приватній земельній ділянці по АДРЕСА_2 (а.с.60-67), а 10 вересня 2010 року отримав містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № НОМЕР_2 на гараж площею 30 кв.м. (а.с.68).

10 вересня 2010 року між ПП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір на виконання робіт, а саме: ведення авторського нагляду за будівництвом гаража по АДРЕСА_2 (а.с.69) та відповідно до наказу № 184 від 10 вересня 2010 року "Про призначення відповідального за веденням авторського нагляду при будівництві гаража по АДРЕСА_2 " ПП ОСОБА_3 приступив до нагляду за виконанням вказаних робіт (а.с.70 -71).

06 жовтня 2020 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації та наказу про присвоєння адреси від 14.01.2020 р позивач ОСОБА_1 зареєстрував право приватної власності на гараж площею 20,4 кв.м. з підвалом площею 2,8 кв.м., який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0305 за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 227294574 (а.с.9).

Таким чином ОСОБА_1 набув право власності на спірний гараж 06.10.2020 р.

17 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та Гаражним кооперативом "СОНЯЧНИЙ" було укладено Договір № 40 на пайову участь у будівництві, відповідно до якого ГК "СОНЯЧНИЙ" прийняв ОСОБА_2 у пайове будівництво гаражного кооперативу ГК "Сонячний" шляхом фінансування ОСОБА_2 будівництва в обсягах та в порядку, що передбачені Договором. Строк закінчення будівництва і здачі гаража в експлуатацію 30 квітня 2012 року (п.п.1.3) (а.с.51).

Протягом 45 днів після закінчення будівництва гаража і здачі його в експлуатацію ГК "СОНЯЧНИЙ" зобов`язується передати ОСОБА_2 у власність гараж № НОМЕР_3 площею 24 кв.м. з підвальним приміщенням розміром 2м х 4м у гаражному кооперативі з наданням усіх необхідних документів на цей гараж, а також сприяти ОСОБА_2 в оформленні права власності на нього (п.п.1.4 Договору).

Окрім того, 05 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_2 сплатив вступний внесок за гараж № НОМЕР_3 в гаражному кооперативі "Сонячний" в сумі 25000 грн, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 58; 18 жовтня 2011 року сплатив пайовий внесок за гараж в розмірі 5000,00 гривень, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 98, та 17 липня 2012 року сплатив пайовий внесок в розмірі 10000 гривень, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 98 (а.с.52); виготовив технічний паспорт на гараж (а.с.72-76).

Гаражний кооператив "Сонячний" перебуває в стані припинення за рішенням засновників від 09.12.2014 р про ліквідацію, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.53-59).

Свідок ОСОБА_4 показала, що у 2011-2012 рр була головним бухгалтером Гаражного кооперативу "Сонячний". Славутською міською радою була виділена кооперативу земельна ділянка в АДРЕСА_2 для будівництва гаражів. Всю господарську діяльність у кооперативі здійснював голова кооперативу - ОСОБА_5 , який укладав договора із забудовниками, брав гроші від замовників та видавав ключі від збудованих гаражів. ОСОБА_2 вступив у гаражний кооператив та сплатив пайові внески. ОСОБА_1 і ОСОБА_5 були у дружніх стосунках. Зі слів ОСОБА_6 їй відомо, що ОСОБА_1 хотів продати належну йому у кооперативі земельну ділянку під будівництво гаража ОСОБА_7 , який у свою чергу повинен був оформити гараж на ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 показав, що у 2011 р ОСОБА_2 хотів придбати гараж у ОСОБА_6 у гаражному кооперативі. У 2012 р він допомагав ОСОБА_2 виконувати частину будівельних робіт в гаражі: оглядову яму, козирьок тощо.

Свідок ОСОБА_9 показав, що у 2011-2012 р ОСОБА_5 здійснював будівництво гаражів в гаражному кооперативі "Сонячний" в м. Славута. Один з гаражів був збудований для його брата - ОСОБА_10 . Документи про право власності ОСОБА_10 на гараж були виготовлені одразу ж після завершення будівництва у 2012 році. ОСОБА_2 користується сусіднім гаражем.

Суду не надано достовірних відомостей про те, що ОСОБА_2 уклав Договір №40 на пайову участь у будівництві гаража № НОМЕР_3 , як вказано у п. 1.4 Договору, та сплатив пайові внески саме за будівництво гаража НОМЕР_4 на земельній ділянці кадастровий номер :01:011:0305 за адресою по АДРЕСА_2 . Крім цього, правоустановлюючі документи на право власності на спірний гараж по АДРЕСА_2 виготовлені в користь позивача ОСОБА_1 , що вказує на безпідставність заперечень відповідача проти позову.

Статтею першою Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі № 926/3881/17.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Представник відповідача наполягає на тому, що ОСОБА_2 на законних підставах у відповідності до вимог ст. 328 ЦК України набув право власності на гараж, а тому позивач може лише вимагати захисту свого права шляхом віндикації, тобто витребування майна з чужого володіння на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. Проте, у зв`язку із закінченням строку позовної давності, про застосування якого він просить, підстав для задоволення позову немає.

Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про правомірне набуття ним права власності на спірний гараж. А отже суд не має підстав вважати ОСОБА_2 добросовісним набувачем у правовідносинах щодо власності на гараж та підстав для застосування ст. 388 ЦК України.

Щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності, то право власності на спірний гараж у позивача виникло після його державної реєстрації - 06.10.2020 р, а отже на час звернення з позовом до суду строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, не закінчився.

Крім цього, суд знаходить, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю є підставними та обгрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_2 , знаючи про набуття позивачем ОСОБА_1 у 2020 р права власності на спірний гараж, не звільнив його, хоча така вимога вже заявлялась позивачем, на що вказують оглянуті судом матеріали цивільної справи № 682/3146/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, та не оспорив право позивача на гараж і не узаконив своє право власності на це майно.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

В ході розгляду справи судом доведений факт умисного порушення відповідачем права власності позивача на нерухоме майно.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що позивачу заподіяні душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з неможливістю використовувати належний йому на праві власності гараж АДРЕСА_1 у власних цілях та розпорядитися ним.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимог ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України та виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач через порушення його права власності на майно. Тому судщ вважає, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Щодо відшкодування позивачу судових витрат, то суд враховує наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 сплачено 908 грн судового збору за вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю (а.с.1) та 908 грн судового збору за вимогами немайнового харатеру про відшкодування моральної шкоди (а.с.40).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача надано суду Договір про надання правової допомоги від 25.02.2021 р, укладений між адвокатом Мазуркевичем О.С. та ОСОБА_1 (а.с.89), угоду про виплату гонорару з детальним описом наданих послуг та їх вартість (а.с.90), розрахунок вартості правової допомоги (а.с.91), квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 29 червня 2021 р про отримання від ОСОБА_1 9000 грн оплати за надання професійної правничої допомоги (а.с.91а).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірний із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для позивача.

Відповідач та його представник не спростували наведене .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 має інвалідність другої групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що стверджується посвідченням серія НОМЕР_5 від 08 липня 2020 року (а.с.27, 35), а відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судових витрат.

Зі змісту ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону звільнено від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного позивачу слід компенсувати судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок держави, а саме: 908 грн судового збору, сплаченого за вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю, які задоволено повністю, та 181,60 грн судового зболру за вимогами про відшкодування моральної шкоди, які задоволені на 20%, а всього - 1089 грн 60 коп судового збору та 5400 грн витрат на професійну правничу допомогу, що складаються з 4500 грн витрат за вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю, які задоволені на 100%, та 900 грн за вимогами про відшкодування моральної шкоди, які задоволені на 20%.

Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 133, 137, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. ст. 23, 321, 328, 391, 386, 1167 ЦК України, Законом України "Про судовий збір", суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , звільнити гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 на земельній ділянці з кадастровим номером :01:011:0305 та належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителю АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2000 гривень моральної шкоди.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету 1089 грн 60 коп судового збору та 5400 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів.

Головуючий суддя Зеленська В. І.