П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 28 " вересня 2021 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 264/7107/20

Номер провадження 22-ц/804/2033/21

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.

за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Маріупольська міська рада

третя особа - Третя Маріупольська державна нотаріальна контора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2021 року головуючого судді Матвєєвої Ю.О. зі складанням повного тексту судового рішення 29 січня 2021 року по цивільній справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради, третя особа: Третя Маріупольська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 .

03 травня 2019 року вона звернулась до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори, але нотаріусом усно їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про народження батька. Оскільки батько народився в с.Лєонівка Б.Солдатського району Курської області Російської Федерації, вона змушена була звернутись до Генерального Консульства Російської Федерації, розташованого в м. Харкові.

07 травня 2019 року вона простим поштовим відправленням направила до Третьої Маріупольської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

17 травня 2020 року вона отримала свідоцтво про народження батька в Генеральному Консульстві Російської Федерації та 13 серпня 2020 року вона звернулась до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у зв`язку із пропуском встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Просила визначити їй додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,який народився в с.Лєонівка Б.Солдатського району Курської області Російської Федерації,який мешкав за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, третя особа: Третя Маріупольська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовної заяви, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неповне дослідження доказів по справі, порушення норм матеріального права.

В обґрунтування доводів скарги, зазначає, що в матеріалах справи міститься заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, якій суд не надав оцінки. 13 серпня 2020 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, зауважує, що з заявою про прийняття спадщини, яку направила поштою, вона звернулася 07 травня 2019 року, тобто своєчасно,направила цю заяву по пошті . Тобто,подала заяву про прийняття спадщини, але не у тій формі,яку б хотів бачити нотаріус.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи скарги.

У судове засідання апеляційного суду представник Маріупольської міської ради, представник Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судових повісток, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.69,71 ). Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою надіслано заяву про можливість розгляду справи без представника нотаріальної контори (а.с.72).

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених ч.1 ст.371 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,який народився в Російській Федерації,Республіки Мордовія, Дубенського району ,село Миколаївка , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років,про що Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 22 квітня 2019 року складено відповідний актовий запис № 634 (а.с.4,5,6) .

З копії свідоцтва про смерть,вбачається,що мати позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,яка народилася у Російській Федерації ,Курської області Б.Солдатський район, село Лєонівка ,померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 77 років,про що складено відповідний актовий запис № 1163 (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції виходив з того,що позивачем не наведені поважні причини пропуску строку на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 03 травня 2019 року, який позивач надала в якості доказу своєчасного звернення до нотаріальної контори, підтверджує не звернення її із заявою про прийняття спадщини, а перевірку наявності чи відсутності заповіту або спадкового договору, залишеного її батьком. Суд визнав неспроможними доводи позивача про необхідність подання нотаріусу оригіналу свідоцтва про народження батька, що стало причиною її звернення до Генерального Консульства Російської Федерації, оскільки п. 1.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, тобто основним документом для відкриття спадщини є свідоцтво про смерть і ніяк не оригінал свідоцтва про народження померлого. Крім того,позивачем документально не підтверджено звернення до Генерального Консульства Російської Федерації, розташованого у місті Харкові, оскільки до матеріалів справи не долучено ані копію такого звернення, ані копії свідоцтва про народження батька, отримання якого, на думку позивача, перешкоджало своєчасному зверненню із заявою про прийняття спадщини і взагалі сприяло би відкриттю спадкової справи. Також,суд зазначив,що не свідчить про своєчасність звернення до нотаріальної контори і копія заяви про прийняття спадщини та поштового конверту, оскільки, як вбачається з постанови нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальних дій, позивач звернулась до нотаріальної контори 13 серпня 2020 року. Таким чином, позивачем не доведено суду поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи .

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Статтею 1222 ЦК України встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи,які є живими на час відкриття спадщини,а також особи,які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця,у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя,який його пережив,та батьки .

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином , закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України дозволяє сформулювати правило, відповідно до якого надання судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можливо у разі: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави та 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У такому разі, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, а також постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17 (провадження № 61-7193св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19 (провадження № 61-15347св20). Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи позивача у справі,суд першої інстанції , дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач не надав та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Із постанови державного нотаріуса Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 серпня 2020 року № 1657/02-31,вбачається ,що саме 13 серпня 2020 року за вхідним № 156 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ,що мешкав у АДРЕСА_1 ,звернулась ОСОБА_1 ,спадкоємець за законом -донька померлого ,яка бажає отримати спадщину на житловий будинок з усіма надвірними побудовами та спорудами,що знаходяться за вказаною адресою. Відмовляючи ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ,після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на майно,яке складається з житлового будинку з усіма надвірними побудовами та спорудами,розташованого у АДРЕСА_1 , державний нотаріус,посилаючись на ст.49 Закону України « Про нотаріат»,п.п.3.15,3.16 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5,зазначив про те,що свідоцтво про право на спадщину за законом на ім*я ОСОБА_1 на майно померлого ОСОБА_2 ,не може бути видане спадкоємцю ,у зв*язку з тим,що ОСОБА_1 не зверталась з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк,не надає доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Стверджуючи про своєчасне звернення із заявою від 07 травня 2019 року про прийняття спадщини , шляхом надіслання простою поштою відповідної заяви (а.с. 10,11) , позивачем не оскаржується нотаріальна дія про відмову у її вчиненні, а тому вказані твердження відхиляються судом апеляційної інстанції,оскільки належними доказами не спростовані.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення справи, а переважно зводяться до невірного тлумачення скаржника норм матеріального права.

Під час апеляційного розгляду справи позивач та його представник не навели переконливих доказів, які б спростовували висновки суду.Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів ,проведена судом відповідно до ст.ст. 77,78,79,80,89 ЦПК України .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив природу спірних правовідносин і дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2021 року .

Судді: