Провадження 2/193/245/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 вересня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Хомич Н.О.

за участі: представника позивача Ковалик М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства «Олександро-Володимирівське» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її власнику та скасування державної реєстрації договору оренди землі,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2021 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що відповідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031704 виданого 7 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569 ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 9,630 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0293.

Зазначає, що в листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовними вимогами до СФГ «Олександро-Володимирівське» про визнання недійсним договору оренди, вищезазначеної земельної ділянки від 01.08.2014, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.09.2019, з тих підстав, що Позивачем договір оренди строком на 15 років не укладався, підтвердженням чого є наявна копія договору, надана ОСОБА_1 , яка відрізняється строком на який він укладався та становив 5 років.

Стверджує, що рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, постановою від 09.02.2021 року Дніпровського апеляційного суду рішення суду першої інстанції скасовано з підстав неналежного способу захисту, обраного Позивачем, так як у випадку не підписання договору Орендодавцем, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки.

Вважає, що оскільки в позові відмовлено саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з інших підстав, відповідно відмова у задоволенні позові через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки.

Відповідно, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звертається до суду з негаторним позовом про усунення перешкод в користуванні майном та просить суд зобов`язати СФГ «Олександро-Володимирівське» , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою сільськогосподарського призначення шляхом повернення земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0293 позивачу, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0293 загальною площею 9.630 га. від 01.08.2014 року, здійснену реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №7005937 від 11.09.2014 року, а також просить стягнути з СФГ «Олександро-Володимирівське» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3208,00 грн. витрати на правничу допомогу в розмірі 5600,00 гривен.

Позивач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце його проведення. Присутня під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити.

Відповідач СФГ "Олександро-володимирівське" та його представник - адвокат Каправчук В.Л. в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача надав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`зку з сіменйними обставинами.

Зважаючи на те, що розгляд справи за ініціативи представника вже неодноразово відкладався, суд враховуючи те, що представник відповідача не надав доказів, які свідчать про поважність його неявки у судове засідання та необхідіність у зв`язку з цим відкласти розгляд справи в силу вимог п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

На підготовочому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнавав, про неможливість виконання ухвали суду про витребування оригіналу договору оренди землі від 01.08.2014 надав письмові пояснення, про те, що 06 вересня 2016 року невідомі особи шляхом підроблення підписів членів СФГ «Олександро-Володимирівське» в договорі куплі - продажу частки у складеному капіталі СФГ «Олександро-Володимирівське», переоформили корпоративні права на підприємство на невідомих осіб, через що фактично в період часу з вересня 2016 по червень 2017 роки ОСОБА_4 та члени її родини, які є учасниками фермерського господарства були усунуті від керування та фізично не допускались на територію підприємства.

З метою приховування протиправних дій невідомі особи викрали, знищили велику частину документації, в тому числі первинні бухгалтерські документи, частково відсутні оригінали договорів оренди на земельні ділянки. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0002801 за ч.5 ст.191, ст. 203-2, 358 ч.2 КК України. На даний час Соломянським ВП у м.Київ проводиться досудове розслідування повищевказаним кримінальним провадженням.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 18 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с.26-27).

Ухвалою судді від 04 березня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.31).

Ухвалою судді від 17 травня 2021 року продовжено строк підготовчого судового засідання на 30 днів.

Ухвалою судді від 27 травня 2021 року за клопотанням представника позивача постановлено витребувати у відповідача СФГ "Олександро-Володимирівське" оригінал договору б/н оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0293, загальною площею 9,630 га, укладеного 01.08.2014 року між ОСОБА_1 та селянським фермерським господарством "Олександро-Володимирівське", а від Софіївської державної адміністрації екземпляр договору оренди земельної ділянки б/н від 01.08.2014 року разом із реєстраційною справою (а.с. 63).

Ухвалою від 03 серпня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.96).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов такого висновку.

Фактичні обставини встановлені судом

Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та Селянським фермерським господарством «Олександро-Володимирівське» було укладено договір оренди земельної ділянки № б/н, відповідно якого ОСОБА_1 , як орендодавець надала в строкове, платне користування земельну ділянку, площею 9,6300 га, на строк 5 років, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I -ДП № 031704, виданого 07 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569, кадастровий номер земельної ділянки: :03:001:0293, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року та акту про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року (а.с. 17, 19).

Договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року зареєстровано у реєстраційній службі Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 7005937 (а.с. 12, 18).

Відповідно п. 8 Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року, після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендодавець повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендаря про намір продовжити його дію. Якщо в строк не пізніше дня закінчення строку договору Орендодавець не заявив про відмову від продовження строку оренди земельної ділянки, договір автоматично продовжується ще на один строк.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року укладений між ОСОБА_1 та СФГ «Олександро-Володимирівське», зареєстровано у реєстраційній службі Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року за номером: 7005937, строк дії якого (оренди) складає 15 років (а.с. 12).

Наявні у ОСОБА_1 копія договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року містять зазначений строк дії договору оренди 5 років (а.с. 17-19).

Постановою від 09.02.2021 Дніпровського апеляційного суду скасовано рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 15.09.2020 про визнаня недійсним вказаного договору з підстав неналежного способу захисту Позивача, так як у випадку не підписання договору Орендодавцем, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом з`явлення вимоги про повернення земельної ділянки (а.с.20-23). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності вільного волевиявлення позивачки на укладення договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року на строк 15 років, оскільки, на думку суду, той факт, що представник відповідача СФГ "Олександро-Володимирівське" не надав суду оригінал договору оренди земельної ділянки від 01.08.2014 року, не пояснив, де може знаходиться вказаний оригінал, може свідчити про те, що договір оренди укладено саме на 5 років, а не на 15 років, як зазначено в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2018 року.

Згідно ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року, судом було витребувано з СФГ "Олександро-Володимирівське", Софіївської районної державної адміністрації оригінал договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, разом з реєстраційною справою. Софіївська районна державна адміністрація надала копію реєстраційної справи № 7005937, однак оригінал договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року ні відповідач, а ні третя особа, суду не надали, що встановлено Дніпровським апеляційним судом та доказуванню не підлягає.

Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ч.3ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Частиною 2ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом враховується, що згідно правової позиції, викладеної у постанові від 16.06.2020 року по справі № 145/2047/16-ц Великої Палати Верховного Суду України та у постанові ВС/КЦС, справа № 383/1354/182 від 09 грудня 2020 року зазначено, що вразі не підписання угоди стороною такий правочин с неукладеними, тому у задоволенні позову про визнання його недійсним необхідно відмовляти саме з підстав обрання позивачами неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Істотні умови договору оренди землі визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та повинні містити: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди (не може перевищувати 50 років); орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно, строк дії договору, який є однією із істотних умов договору в обов`язковому порядку погоджується сторонами, а враховуючи те, що у Позивача по справі не було волевиявлення на укладання договору строком на 15 років, а скаржник по справі в односторонньому порядку змінив її волю та вчинив виправлення строку з 5 років на 15, суд приходить до висновку, що погодження зазначеного строку не було.

У Постанові Великої Палати Верховною Суду №145/2047/16 від 16.06.2020 р. визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Також судом було роз`яснено, що крім іншого, істотними умовами договору оренди землі є саме волевиявлення особи до укладання такого договору та його фіксація, а також підпис особи, який є невід`ємним елементом письмової форми договору та має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, та забезпечувати їх ідентифікацію. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права».

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення має бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії, що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першого статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його Стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є; об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання га цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої етапі 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній справі констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ст. 399 ЦК України, право володіння припиняється у разі: відмови володільця від володіння майном; витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Зі змісту п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України випливає, шо способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

На підставі ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Частиною 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки відповідно до положень ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права оренди на підставі укладеного договору залежить від державної реєстрації такого права, з урахуванням існування підстав для визнання договору оренди неукладеним та повернення земельної ділянки власнику, з метою реалізації права на повернення майна, скасування державної реєстрації права оренди за спірним договором оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, а також вимоги про припинення права оренди є похідними від вимоги про повернення земельної ділянки по договору оренди від 01 серпня 2014 року .

Судом враховується, що існують обставини, які не підлягають доказуванню, а саме, що ОСОБА_1 з кадастровим номером :03:001:0293 загальною площею 9.630 га. від 01.08.2014 року строком на 15 років з СФГ «Олександро-Володимирівське», строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, а саме 15 років, не відповідає волевиявленню позивача, відповідно на думку суду є всі підстави з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові від 16.06.2020 року по справі № 145/2047/16-ц Великої Палати Верховного Суду України та у постанові ВС/КЦС, справа № 383/1354/182 від 09 грудня 2020 року, для повернення зазначеної земельної ділянки власнику та скасування державної реєстрації договору в державному реєстрі.

Вирішення питання про розподіл судових витрат

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2504 видане Ковалик Марині Федорівні (а.с. 8), угоду №5 про надання правової допомоги від 14 червня 2019 року, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6), ордер на надання правової допомоги (а.с. 7), квитанцію до прибуткового касового ордера №550570 від 12 лютого 2021 року на суму 11200,00 грн. від ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , видану адвокатом Ковалик М.Ф. (а.с. 9), акт виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги №5 від 14.06.2019 року, відповідно якого ОСОБА_2 від ОСОБА_6 отримала оплату за надану послугу за надання правничої допомоги в розмірі 5600,00 грн., розрахунок витрачених годин до Акту виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги №5 від 14.06.2016 від 24 лютого 2021 року, відповідно якого витрачено часу адвокатом 10 год. 30 хв., що складається з: підготування процесуальних документів до суду (позовна година -2 години, два клопотання 1 год.; участь у судових засіданнях 5 засідань по 1 год. 30 хв., з урахуванням часу на дорогу) (а.с.10).

Враховуючи складність справи, кількість судових засідань, кількість і зміст поданих представником позивача процесуальних документів, з урахуванням того, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з урахуванням вимог співмірності і розумності, в зв`язку з чим, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5600,00 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, з СФГ «Олександро-Володимирівське» на користь ОСОБА_1 також належить стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 3 208 гривень 00 копійок.

З врахуванням викладених обставин, позов обґрунтований, підтверджений поданими доказами, а тому підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до селянського (фермерського) господарства «Олександро-Володимирівське» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення її власнику та скасування державної реєстрації договору оренди землі, задовольнити повністю.

Зобов`язати селянське (фермерське) господарство «Олександро-Володимирівське» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 9,630 га, з кадастровим номером :03:001:0293, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського (Криворізького) району Дніпропетровської області, шляхом повернення цієї земельної ділянки її власнику ОСОБА_1 .

Скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, площею 9,630 га, з кадастровим номером :03:001:0293, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського (Криворізького) району Дніпропетровської області, здійснену державним реєстратором реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області Товстухою Ю.М. на підставі договору оренди землі від 01 серпня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та селянсько (фермерським) господарством «Олександро-Володимирівське», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №7005937 від 11 вересня 2014 року

Стягнути з СФГ «Олександро-Володимирівське» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3 208 (три тисячі двісті вісім) гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 5 600 (п`ять тисяч шістсот) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, однак до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, така скарга у цей строк може також подаватися до даного апеляційного суду і через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: селянське (фермерське) господарство «Олександро-Володимирівське», , місце розташування: вул. Лесі Українки, буд. 22, смт. Софіївка, Софіївського району, Дніпропетровської області, 53100.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.10.2021.

Суддя О.В. Томинець