ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8005/21 Справа № 216/4366/19 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/4366/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп", ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 червня 2021року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" (надалі ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп», Страховик), ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який вподальшому уточнив.

Позовна заява, з урахуванням уточнень до неї, мотивована тим, що 09.06.2015 року о 17.00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Cітроен», державний номер НОМЕР_1 по вул. Українській, біля буд. 118, у місті Кривому Розі, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну та під час випередження не дотримався безпечного бокового інтервалу, створив небезпеку для дорожнього руху, відволікся від керування, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль і велосипед отримали механічні пошкодження, а велосипедист ОСОБА_1 легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_2 зник, залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху України.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року встановлено винну ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. на користь держави.

При зіткненні велосипед позивача отримав технічні ушкодження, в результаті яких велосипед не підлягає відновленню. Величина матеріальних збитків, завданих позивачу у зв`язку з втратою велосипеда, номер рами 1382, складає 15291,43 грн. При зіткненні було також ушкоджено скляний вакуумний контейнер фірми «Zepter» для спеціального зберігання їжі, вартість якого згідно з висновком експерта становить 1100,00 грн. Крім того, при падінні порвано спеціальний одяг велосипедиста, а саме: велофутболку і велотруси, вартість яких становить 1500,00 грн. Також, позивач поніс матеріальні витрати за проведення експертного дослідження велосипеда в розмірі 800,00 грн., електронне повідомлення ОСОБА_2 про проведення експертизи велосипеда в розмірі 76,92 грн. та додатковий рахунок за велосипедний насос, пошкоджений разом з велосипедом в сумі 520 грн., загальний розмір завданих майнових збитків складає 19 288,35 грн., які він просить стягнути в примусовому порядку з відповідачів.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях викликаних гострою фізичною біллю, що виникла після падіння на асфальт, у зв`язку з чим позивачу було надано швидку медичну допомогу, а також у зв`язку з пошкодженням велосипеда та неможливості користуватися ним за призначенням, порушенням нормальних життєвих зв`язків позивача, оскільки будучи інвалідом, по рекомендації лікарів він має здійснювати щоденні поїздки велосипедом для виведення з організму шкідливих токсинів, та неможливості користуватися скляним вакуумним контейнером для зберігання спеціальної їжі, яку позивач повинен приймати в установлений лікарями час. Свою моральну шкоду позивач оцінює в суму 5000,00 грн., яку також просить стягнути в примусовому порядку з відповідачів.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 19 288,35 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн., судовий збір у розмірі 371,10 грн.

В задоволені іншої частини вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог щодо нього та закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що спір про той самий предмет, з тих самих підстав та між тими самими сторонами вже розглядався та позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Крім того, зазначає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, що є самостійною підставою для відмови в задоволені позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.06.2015 року, о 17.00 год., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Cітроен», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Українській, біля буд.118, у місті Кривому Розі, проявив неуважність до дорожньої обстановки, відповідно не відреагував на її зміну та під час випередження не дотримався безпечного бокового інтервалу, створив небезпеку для дорожнього руху, відволікся від керування, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль і велосипед отримали механічні пошкодження, а велосипедист ОСОБА_1 , легкі тілесні ушкодження. Після чого ОСОБА_2 зник, залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року, яка набрала чинності 13.07.2015 року, встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. на користь держави (а.с.50).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2019 року встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» полісом АІ № 7157828, в якому страховиком допущено помилку в зазначені даних автомобіля страхувальника ОСОБА_2 , а саме, у VIN коді автомобіля (а.с. 51-55).

Поліс АІ № 7157828 діяв з 22.11.2014 року по 21.11.2015 року.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 236/15 із визначення вартості матеріального збитку від 13.11.2015 року (а.с. 58-66), матеріальний збиток завданий власнику пошкодженого професійного шосейного велосипеда «ХВЗ Чемпіон Шосе», номер рами НОМЕР_2 , складає 15291,43 грн.

Крім того, позивач поніс додаткові витрати внаслідок ДТП, а саме: при зіткненні було також ушкоджено скляний вакуумний контейнер фірми «Zepter» для спеціального зберігання їжі, вартість якого згідно з висновком експерта становить 1100,00 грн.; при падінні порвано спеціальний одяг велосипедиста - велофутболку і велотруси, вартість яких становить 1500,00 грн.; витрати за проведення експертного дослідження велосипеда в розмірі 800,00 грн.; електронне повідомлення ОСОБА_2 про проведення експертизи велосипеда в розмірі 76,92 грн.; додатковий рахунок за велосипедний насос, пошкоджений разом з велосипедом в сумі 520 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині покладення на відповідачів ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 солідарного обов`язку зі сплати майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 19 288,35 грн., суд першої інстанції виходив з вини відповідача ОСОБА_2 у ДТП та його обов`язку, як володільця транспортного засобу, нести відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, та наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 1187 ЦК України для її відшкодування. При цьому, суд дійшов висновку, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» полісом АІ № 7157828, а тому шкода заподіяна позивачу ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню за рахунок ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в межах лімітів страхового відшкодування, солідарно із винною особою.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 1167 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_2 є винним у завданні шкоди, належному позивачу майну, а у ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» була цивільно-правова відповідальність останнього, а тому вони повинні нести солідарну відповідальність за заподіяну з вини відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду позивачу, розмір якої суд визначив у 3 000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення, у наведеній частині, не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідо до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування», страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні позиції висловлені в Постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року справа № 490/5676/18, провадження № 61-11612св19 та Постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року справа № 756/2632/17 провадження № 61-12032св19.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика в межах ліміту відповідальності страховика.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц, провадження № 61-20780св18.

За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, у межах страхового ліміту на відповідача, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

При цьому, відповідач, який уклав відповідний договір страхування і сплачував страхові платежі, та страховик у жодному разі не виступають у даних правовідносинах у якості солідарних боржників.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземних транспортних засобів власника автомобіля «Cітроен», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» полісом АІ № 7157828. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн. Франшиза 00,00 грн. (а.с. 113).

Отже, розмір завданих збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих ДТП, в розмірі 19 288,35 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу відповідача по справі, на час ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», а розмір завданої позивачу шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, який визначений в розмірі 100 000,00 грн., та тільки у разі недостатності ліміту відшкодування страхового відшкодування позивач набуває право на звернення з позовом про відшкодування завданої матеріальної шкоди до особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, за Законом моральна шкода відшкодовується тільки потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Її сума визначається у відсотках від визначеної страхової виплати лише за шкоду, заподіяної здоров`ю, при цьому розмір відсотку є фіксованим.

Як вбачається з матеріалів справи, велосипедист ОСОБА_1 , отримав легкі тілесні ушкодження, однак, ані перед страховиком ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ані перед судом у даному цивільному позові, не ставить питання про страхову виплату за шкоду, заподіяну здоров`ю, у зв`язку з чим у страховика не виник обов`язок з відшкодування моральної шкоди, яка може бути нарахована та сплачена останньому за рахунок страховика виключно у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За таких обставин, моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок особи, яка її завдала, тобто відповідача ОСОБА_2 , й ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, що зобов`язує суд апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги на підставі ч. 4 ст. 367 ЦПК України.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок пошкодження майна позивача, порушився його звичний життєвий уклад, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання, колегія судді дійшла висновку, що, в даних обставинах, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди в 3 000,00 гривень, й підстав для зміни рішення суду в цій частині не становлено.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що спір про той самий предмет, з тих самих підстав та між тими самими сторонами вже розглядався та позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , що є підставою для закриття провадження у справі, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Так, заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задоволені частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди в розмірі 15 291 гривня 43 копійки.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн., витрати за послуги експерта автотоварознавця у розмірі 800,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року заочне рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 16 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з тих підстав, що суд першої інстанції під час ухвалення заочного рішення, знаючи про позицію відповідача ОСОБА_2 про те, що саме страховик ПрАТ УСК «Княжна Вієна Іншуранс Груп» повинен відшкодувати завдану позивачу ОСОБА_1 в результаті ДТП моральну і матеріальну шкоду, не з`ясував чи є, або немає підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика, ухваливши рішення без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У липні 2019 року ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, встановлені у постанові Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на свою користь відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19 288,35 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., а у разі відсутності у Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» обов`язку зі сплати страхового відшкодування за полісом АІ №7157828 від 21 листопада 2014 року, стягнути зазначену шкоду з відповідача ОСОБА_2 .

Отже, не можна вважати, що вищезазначені позови ОСОБА_1 є тотожними в частині предмету, підстав та суб`єктного складу, а тому відсутні правові підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , про що заначено у постанові Дніпровського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, що є самостійною підставою для відмови в задоволені позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_2 у липні 2015 року, позивач ОСОБА_1 перервав перебіг позовної давності, а після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ЦК України).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо солідарного стягнення із ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 19 288,35 грн. та із ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» моральної шкоди в розмірі 3000 грн., з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, нормами ЦПК України не передбачено можливості солідарного стягнення судового збору з відповідачів у справі, у зв`язку з чим колегія суддів скасовує рішення суду в частині розподілу судових витрат та ухвалює в цій частині нове рішення, яким стягує на користь позивача судові витрати, понесені на сплату судового збору у розмірі 371,10 грн., з кожного з відповідачів окремо, пропорційно до задоволених вимог, а саме: із ОСОБА_2 71,10 грн., із ПрАТ «УСК «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» - 300,00 грн.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 19 288,35 гривень - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 19 288,35 гривень - відмовити.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3 000,00 гривень - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3 000,00 гривень відмовити.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 рокув частині солідарного стягнення із ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_1 судових витрат у справі у розмірі 371,10 гривень сксувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору, у розмірі 71 (сімдесят одна) гривня 10 (десять) копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжна Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору, у розмірі 300 (триста) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: