Справа № 201/7716/14-ц
Провадження № 6/201/373/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засіданні Шумейко А.С.

за участі представника заявника Єпрем`яна Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 201/7716/14-ц виданого 05 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічно акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14 вересня 2021 року надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 201/7716/14-ц виданого 05 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічно акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що постановою державного виконавця від 07 вересня 2016 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 201/7716/14-ц, виданого 05 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 21 жовтня 2014 року. 26 червня 2017 року указаний виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Не погодившись з постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, ПАТ «Енергобанк» звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця, у якій ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2017 року було відмовлено. Отже, на думку заявника, суд встановив правомірність завершення виконавчого провадження. У подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яке набуло право грошової вимоги за договором факторингу № 21 від 18 травня 2018 року, було відмовлено у заміні стягувача у зазначеній цивільній справі. Таким чином, на даний час ПАТ «Енергобанк», який перебуває у процесі ліквідації, відмовився від свого права стягувача і не є стягувачем у справі № 201/7716/14-ц, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не набуло процесуального статусу стягувача і не може набути його у подальшому, а тому у ОСОБА_1 немає підстав виконувати обов`язок за судовим рішенням за відсутності належного стягувача, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року було стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» заборгованість по договору № 15-000188-03 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 22 березня 2012 року станом на 12 травня 2014 року в сумі 82 157,48 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом 79 187,10 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості 1 314,49 грн.; заборгованість за штрафами за несанкціонований овердрафт (переліміт) 874,49 грн.; заборгованість за штрафами за виникнення простроченої заборгованості (константа) 150 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 631,40 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» 821,57 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2014 року було залишено без змін.

05 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на адресу ПАТ «Енергобанк» було направлено один виконавчий лист у зазначеній цивільній справі.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу ДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області від 07 вересня 2016 року було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 201/7716/14-ц, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 05 жовтня 2015 року.

У подальшому постановою державного виконавця від 26 червня 2017 року виконавчий лист № 201/7716/14-ц було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Таким чином указане судове рішення залишилося не виконаним.

У серпні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у зазначеній цивільній справі, з посиланням на укладений 18 травня 2018 року з ПАТ «Енергобанк» договір факторингу. Проте, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року у задоволенні такої заяви було відмовлено.

Згідно із ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання (ст. 129-1 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Суд наголошує на тому, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11 (провадження №61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

В даному випадку підстави на які посилається заявник у своїй заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а саме повернення виконавчого документа стягувачу та наявність ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року, не є підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного і керуючись ст. 432 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 201/7716/14-ц виданого 05 жовтня 2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічно акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова