Дата документу 29.09.2021 Справа № 331/1418/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/1418/20Головуючий у 1-й інстанції Скользнєва Н.Г. Повний текст рішення складено 04.02.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/1619/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року у справі за позовом Кредитної спілки «Запоріжжя» (надалі КС «Запоріжжя» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2231 від 29 березня 2019 року

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича до Кредитної спілки «Запоріжжя», треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про захист прав споживача, визнання кредитного договору № 2231 від 29.03.2019 року недійсним

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року КС «Запоріжжя» (надалі Спілка) звернулась до суду із вищезазначеним первісним позовом (т.с. 1 а.с. 3-9), який в подальшому неодноразово уточнювала (остання редакція від 23.10.2020 року т.с. 1 а.с. 182-183), та в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму кредиту у розмірі 44071,73 грн., проценти за користування кредитом, в тому числі неправомірне користування кредитом, за період з 29.03.2019 р. по 29.03.2020 р. у розмірі 48936,45 грн., проценти згідно з 5.4 договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 30.03.2020 р. по 19.11.2020 р. у розмірі 70743,56 грн., штраф у розмірі 22035,86 грн., а разом 185787,60 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2384,88 грн.

В обґрунтування свого первісного позову позивач зазначав, що 29.03.2019 року між КС «Запоріжжя» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №2231 від 29 березня 2019р., відповідно до якого Спілка зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 50000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути його Спілці відповідно до умов, передбачених цим Договором.

КС «Запоріжжя» свої зобов`язання виконала та надала відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 50000,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору кредиту у нього станом на 18 вересня 2020 р. утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 44071,73 грн. та процентами за користування кредитом, в тому числі за неправомірне користування кредитом, за період з 29.03.2019 р. по 29.03.2020 р. у розмірі 48936,45 грн.

Відповідно до п. 5.4. договору кредиту за прострочення позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків, позичальник згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 250% процентів річних від простроченої суми. Пунктом 1.4 договору встановлений розмір процентної ставки за користування кредитом на рівні 75 % річних.

Зазначеним пунктом договору передбачені проценти за правомірне користування кредитним коштами в межах строку користування кредитом.

В той же час, п. 1.5. договору кредиту № 2231 від 29.03.2019р. передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати, передбачених Графіком розрахунків згідно п. 2.1 цього договору, або у випадку виникнення відповідно до умов даного Договору зобов`язання позичальника достроково повернути кредит, розмір процентів за користування кредитом становить 150% річних з наступного за днем сплати по кредиту дня і діє до повного погашення позичальником простроченої заборгованості по кредиту.

У зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_1 п. 1.3 договору кредиту та не повернення повної суми кредиту у строк до 29.03.2020 р. у нього утворилась заборгованість відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за процентами за неправомірне користування коштами за період з 30.03.2020 р. по 19.11.2020 р. у розмірі 70 743, 56 грн.

В забезпечення вимог КС «Запоріжжя» за договором кредиту № 2231 від 29 березня 2019р. між позивачем та поручителем ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 2231/П1 від 29 березня 2019р.

Також, в забезпечення вимог КС «Запоріжжя» за договором кредиту №2231 від 29 березня 2019р. між позивачем та поручителем ОСОБА_4 (Відповідач-3) та боржником ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 2231/П2 від 29 березня 2019р.

Також, в забезпечення вимог КС "Запоріжжя" за договором кредиту №2231 від 29 березня 2019р. між позивачем та поручителем ОСОБА_5 та Боржником ОСОБА_1 був укладений Договір поруки № 2231/П3 від 29 березня 2019р.

Відповідно до договорів поруки поручителі взяли на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями боржника, що випливають із договору кредиту № 2231 від 29 березня 2019р., укладеного між кредитором та боржником.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму кредиту у розмірі 44071,73 грн., проценти за користування кредитом, в тому числі за неправомірне користування кредитом, за період з 29.03.2019 р. по 29.03.2020 р. у розмірі 48936,45 грн., проценти згідно з п. 5.4 договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 30.03.2020 р. по 19.11.2020 р. у розмірі 70743,56 грн., штраф у розмірі 22035,86 грн., а також судовий збір.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Скользнєву Н.Г. (т.с. 1 а.с. 48).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 54-55) відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У липні 2020 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява (т.с. 1 а.с. 82-85), в якій остання просила:

- визнати недійсним кредитний договір № 2231 від 29.03.2019 року, укладений між КС «Запоріжжя» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним п. 5.5 кредитного договору № 2231 від 29.03.2019 року, укладений між КС «Запоріжжя» та ОСОБА_1 в частині застосування до позичальника штрафу у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття «Кредитодавцем» рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку.

Ухвалою судді суду першої інстанції від 21 липня 2020 року (т.с. 1 а.с. 87-88), зустрічний позов ОСОБА_1 у цій справі об`єднано в одне провадження із первісним позовом, здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року (т.с. 1 а.с. 210-222) позов позивача за первісним позовом КС «Запоріжжя» у цій справі задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь КС «Запоріжжя» () суму кредиту у розмірі 44071,73 грн.; проценти за користування кредитом, в тому числі за неправомірне користування кредитом за період з 29 березня 2019 року по 29 березня 2020 року у розмірі 48936,45 грн., проценти згідно з пунктом 5.4 Договору кредиту за період з 30 березня 2020 року по 19 листопада 2020 року у розмірі 70743,56 грн.; штраф у розмірі 2000,00 грн., а всього 165751,74 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь КС «Запоріжжя» () судовий збір у розмірі 2384,88 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до КС «Запоріжжя» (), треті особи ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) про захист прав споживача, визнання кредитного договору № 2231 від 29.03.2019 року недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 230-232) просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідачів згідно з п. 5.4 договору кредиту за період з 30 березня 2020 року по 19 листопада 2020 року у розмірі 70743,56 грн. в зв`язку з нікчемністю п. 5.4 договору кредиту.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 236).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 1 а.с. 247), дану справу призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.м. 249), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду та щорічної відпуски судді-доповідача (т.с. 2 а.с. 23).

КС «Запоріжжя» подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі (т.с. 2 а.с. 24-35).

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційному суду відповідь на цей відзив (т.с. 2 а.с. 37-42).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю Подліянову Г.С. у зв`язку із відпусткою 14 і більше днів (т.с. 2 а.с. 43-44).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони через своїх представників та навпаки, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника КС «Запоріжжя» - Трібусяна О.В. (т.с. 2 а.с. 45), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника КС «Запоріжжя» - Трібусяна О.В.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника КС «Запоріжжя» - Трібусяна О.В., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що він не може надати доказів того, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець чи здійснює підприємницьку діяльність з реалізації сільськогосподарської продукції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в частині стягнення з відповідачів процентів згідно з 5.4 договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 30 березня 2020 року по 19 листопада 2020 року у розмірі 70743,56 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 і лише в частині в частині стягнення з відповідачів процентів згідно з 5.4 договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 30 березня 2020 року по 19 листопада 2020 року у розмірі 70743,56 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Так, хоча суд першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, правильно керувався ст. ст. 10-13, 60,74,79, 84,88, 259, 263-265 ЦПК України та правильно виходив із того, що КС «Запоріжжя» має право на стягнення з усіх відповідачів у цій справі солідарно за вищезазначеним договором процентів згідно з 5.4 договору кредиту (ч. 2 ст. 625 ЦК України) за період з 30.03.2020 р. по 19.11.2020 р., проте суд першої інстанції помилився у розмірі останніх.

Оскільки, помилився у тому, що на вищезазначений договір кредиту №2231 від 29 березня 2019р., укладений між КС «Запоріжжя» та ОСОБА_1 не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та зокрема ст. 18 останнього про несправедливі умови договору в частині п. 5.4 договору: «За прострочення «Позичальником» строків сплати, передбачених Графіком розрахунків, та/або п.1.3, 4.15, 7.4 цього Договору, «Позичальник» згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України сплачує «Кредитодавцю» на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 250 % річних від простроченої суми».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (постанова Верховного Суду України від 11.09.2013 р. по справі № 6-40це13).

І хоча, за змістом вимог закону - ч. 2 ст. 625 ЦК України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити…. 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Проте, вищезазначеним п. 5.4 договору сторін передбачено 250% річних від простроченої суми, передбачені п. 5.4 вищезазначеного договору сторін, тобто в 83 рази (!!!) перевищує 3% річних від простроченої суми, передбачені законом, зокрема: ст. 625 ч.2 ЦК України, і хоча дійсно діє принцип «свободи договору», проте, такий % процентів, визначених договором, безумовно є несправедливим та порушує права ОСОБА_1 , як споживача, з послуг кредитування КС «Запоріжжя».

І хоча, дійсно відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. Закону України "Про захист прав споживачів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків…

Проте, суд першої інстанції помилково вважав, виходячи лише із:

- заяви-анкети позичальника ОСОБА_1 (копія т.с. 1 а.с. 12), в якій вона просила надати їй кредит для придбання агрохімії з метою ведення особистого селянського господарства з метою реалізації продукції;

- та помилково зазначеної у п. 1.2 вищезазначеного договору сторін, що розвиток особистого селянського господарства з метою реалізації сільськогосподарської продукції є підприємницькою діяльністю.

Хоча, у ст. 1 ч. 3 Закону України «Про особисте селянське господарство» прямо зазначено, що «Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності».

При цьому, апеляційним судом також встановлено, що у вищезазначеному договорі кредиту позичальник ОСОБА_1 зазначена виключно як фізична особа, без статусу фізично особи підприємця.

Крім того, апеляційним судом на виконання вимог ст. 12 ч. 5, ст. 81 ч.6 ЦПК України було перевірено інформацію, яка наявна у загальному доступі в Інтернет: у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про позичальника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відсутня.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Посилання позивача КС «Запоріжжя» та суду першої інстанції у спростування факту того, що положення ЗУ «Про захист прав споживачів» розповсюджуються на вищезазначений договір сторін, на Додаток 6 до Порядку складання та подання звітності кредитними спілками та об`єднаними кредитними спілками до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (затверджений розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 25.12.2003 р. № 177, зареєстрований Міністерстві юстиції України 19.01.2004 р. за № 69/8668) в частині того, що кредити поділяються, в тому числі на: кредити, надані на ведення особистих селянських господарств, та споживчі кредити, є безпідставним і не приймається апеляційним судом до уваги в силу вищезазначених встановлених апеляційним судом фактичних обставин у цій справі у цій частині.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною КС «Запоріжжя» апеляційному суду не надані.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що правильним та справедливим розміром процентів в порядку ст. 625 ч. 2 ЦПК України за період з 30 березня 2020 року по 19 листопада 2020 року (в межах позовних вимог позивача у цій справі), що підлягав стягненню з усіх відповідачів солідарно на користь КС «Запоріжжя» у цій справі є розмір 3% від простроченої суми або «2647,70 грн.» (розрахунок: (розрахунок: 44071,73 грн. + 48936,45 грн. = 137079,18 *3/100:365*235 (2 дня березня 2020 року + 30 днів квітня 2020 року +31 травня 2020 року + 30 днів червня 2020 року + 31 день липня 2020 року +31 день серпня 2020 року +30 днів вересня 2020 року + 31 день жовтня 2020 року +19 днів листопада 2020 року) замість «70743,56 грн.» (250%), тому останній у цій справі підлягає зменшенню саме з цих підстав.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь КС «Запоріжжя» суми процентів згідно з пунктом 5.4 договору кредиту за період з 30 березня 2020 року по 19 листопада 2020 року у розмірі 70743,56 грн. у цій справі слід змінити, зменшивши розмір останніх до «2647,70 грн.»

У зв`язку із чим, слід також змінити загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів у цій справі на користь позивача на «97655,88 грн.» (розрахунок: 165751,74 грн. - 70743,56 грн. + 2647,70 грн.) та судовий збір «на 1464,84 грн.» (розрахунок: судовий збір 2384,88 грн. (т.с. 1 а.с. 1)*сума задоволених вимог 97655,88 грн./сума заявлених вимог 185787,60 грн.) по «366,21 грн.» (розрахунок: 1464,84 грн./ 4 особи) з кожного з відповідачів окремо.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 частково при вищевикладених обставинах, остання має право на компенсацію за рахунок КС «Запоріжжя» у цій справі судового збору, пов`язаного із розглядом цієї справи апеляційним судом у розмірі 1532,16 грн. (розрахунок: судовий збір за апеляційну скаргу 1591,73 грн. (т.с. 1 а.с. 246) 59,57 грн. (судовий збір за апеляційну скаргу 1591,73 грн. *сума задоволених сум кредитора в оспорюваній частині сум 2647,70 грн./сума оспорюваних сум в апеляційній скарзі 70743,56 грн.).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Кредитної спілки «Запоріжжя» () суми процентів згідно з пунктом 5.4 договору кредиту за період з 30 березня 2020 року по 19 листопада 2020 року у розмірі 70743,56 грн. у цій справі змінити, зменшивши розмір останніх до «2647,70 грн.».

У зв`язку із чим змінити загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів у цій справі на користь позивача на «97655,88 грн.» та судовий збір «на 1464,84 грн.» по 366,21 грн. » з кожного з відповідачів окремо.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з Кредитної спілки «Запоріжжя» (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги 1532,16 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 04.10.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.