Справа № 201/6937/21
Провадження № 2/201/2871/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька (а.с. 1-2).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.07.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 16).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що відповідачі є його дітьми, у відношенні яких він не позбавлений батьківських прав. Він є людиною похилого віку, непрацездатним, пенсіонером, додаткових джерел заробітку не має, має важкі захворювання, які потребують постійного лікування, на що пенсії не вистачає. Діти - ОСОБА_2 і ОСОБА_2 працевлаштовані, отримають заробітну плату в розмірі не менше ніж 10 000,00 грн.

Враховуючи викладене, просив стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 аліменти на свої утримання по 3 000,00 грн. з кожного щомісячно.

Відповідачі позовні вимоги не визнали.

17.08.2021р. ОСОБА_3 надала відзив на позов (а.с. 34-36), в якому вважала позов необґрунтованим і недоведеним. Зазначила, що дійсно є донькою ОСОБА_1 і ОСОБА_5 . З 1991 року, після укладення шлюбу з ОСОБА_6 вона змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », проживати окремо від батьків.

У 2006 році сімейні стосунки між батьками припинилися, вони стали проживати окремо, батько пішов з сім`ї. Наразі обидва з батьків є непрацездатними, отримують пенсію за віком, кожен із них має свої хвороби.

Вважала, що позивач не довів належними і допустимими доказами, що має важкі захворювання, які потребують постійного лікування, у зв`язку із чим потребує матеріальної підтримки від дітей. Пенсія позивача є більшою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Копії медичних документів за 2018 рік не підтверджують необхідність постійного медикаментозного лікування, щомісячних витрат на ліки, лікування у стаціонарі або ж хірургічного втручання. А сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення обов`язку надавати утримання, оскільки стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню допомогу.

Надана позивачем довідка про склад сім`ї свідчить лише про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично він майже 15 років проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , з якою має спільний бюджет. Позивач отримує пенсію за віком в розмірі 2 027,93 грн., має у користуванні (право власності за іншою особою) автомобіль ВАЗ-21099, д/н НОМЕР_1 . Відповідачка безробітна, перебуває на утриманні чоловіка, має повнолітню доньку, новонародженого онука, які теж потребують допомоги.

Звернула увагу на те, що в грудні 2018 року позивач повідомляв про нібито необхідну йому операцію. Відповідачка з матір`ю і донькою передали позивачеві 7000,00 грн., однак операції зроблено не було. Також 09.07.2021р. позивач звертався до колишньої дружини ОСОБА_5 , просив 1000,00 грн. Вона взяла кошти в борг у колеги ОСОБА_10 , яка зі своєї картки перерахувала ОСОБА_1 кошти, які потім відповідачі повернули ОСОБА_10 . Окрім того, 29.07.2021р. позивач просив допомогти придбати ходунки, перерахувавши на картковий рахунок 1400,00 грн., надав у CMC-повідомленні номер картки, однак на пропозицію відповідачки купити ходунки, відмовився.

Просила відмовити у задоволенні позову.

17.08.2021р. ОСОБА_2 також надав відзив на позов (а.с. 51-53), в якому вважала позов необґрунтованим і недоведеним. Зазначив, що дійсно є сином позивача. Сімейні відносини між батьками припинилися у 2006 році, однак він підтримував стосунки з батьком. Обоє з батьків є пенсіонерами, мають хвороби. Вважав, що позивач не довів належними і допустимими доказами потребу у постійному лікуванні, здійсненні витрат на ліки. Позивач має іншу сім`ю, майже 15 років проживає однією сім`єю з ОСОБА_9 , отримує пенсію в розмірі 2027,93 грн., яка що є більшою, ніж за встановлений законом прожитковий мінімум, для осіб, які втратили працездатність має в користуванні автомобіль ВАЗ-21099, д/н НОМЕР_1 .

Відповідач є безробітним з квітня 2021 року, отримує допомогу по безробіттю в середньому розмірі по 3406,52 грн. на місяць. Дружина ОСОБА_12 працює, отримує заробітну плату у розмірі 4000,00 грн. на місяць. Сім`я відповідача становить чотири особи: він, дружина, неповнолітня донька і малолітній син. Сукупний місячний дохід сім`ї складає 7406,52 грн., по 1851,63 грн. на кожного, що є меншим прожиткового мінімуму, встановленого законом на 2021 рік для працездатних осіб та для дітей відповідного віку.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача - адвокат Пантюхов В.С. (діє на підставі договору від 24.06.2021р. № 24/01 і ордеру від 15.09.2021р. - а.с. 23 - 28, 77) в судовому засідання позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачів - ОСОБА_13 (діє на підставі довіреностей від 12.08.2021р. і від 16.08.2021р. - а.с. 79-80) в судовому засідання проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні.

15.09.2021р. представників сторін надали заяви, у яких просили завершити розгляд справи без її участі, наполягали кожен на власних позиціях по справі (а.с. 83-84).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвами про народження останніх (а.с. 5-6).

Позивач є пенсіонером за віком з 03.07.2007р., що підтверджено пенсійним посвідченням (а.с. 7).

Згідно довідки про доходи № 5713 0255 7277 0714 від 22.06.2021р. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, а саме, з 01.01.2021р. отримував по 1 835,48 грн., з 01.03.2021р. - по 2 027,93 грн. (а.с. 8).

Згідно медичної реєстраційної картки позивачеві 01.12.2018р. встановлений клінічний діагноз - захворювання прямої кишки, який підтверджено гістологічно, і 17.12.2018р. визначено тип пухлини - аденокарцинома (а.с. 10).

Згідно долученої позивачем копії Виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 25.06.2021р. встановлений діагноз, сr. прямої кишки, Т3N0M0, ст. 11, кл.гр. 11, ІХС: дифузний кардеосклероз. Постійна фібриляція передсердя нормосистолічна форма. СН11А. ГХ11 ст., ст. 11, ризик 4. Знаходиться на «Д» обліку у онколога та сімейного лікаря. Призначені лікувальні та трудові рекомендації: дієта, режим 11; бісопрол, торарент, еплєпрес, ксалерта, каптопрес, панангін, самоконтроль АТ та ЧС (а.с. 11).

Позивач вказує, що є людиною похилого віку, непрацездатним, пенсіонером, додаткових джерел заробітку не має, має важкі захворювання, які потребують витрат на лікування, на що пенсії не вистачає.

Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.ч. 8 - 10 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв`язку із їхнім матеріальним становищем.

При цьому умовою вірного застосування положень статті 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених статтею 204 СК України.

Непрацездатною в розумінні частини 3 статті 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

При цьому, потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (ч. 4 ст. 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених статтею 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Також обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (ч. 2 ст. 202 СК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019р. у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що позивач є непрацездатним за віком, має онкологічне захворювання - аденокарцинома прямої кишки, інші захворювання - дифузний кардеосклероз, у зв`язку із чим потребує придбання призначених ліків (підтверджено випискою з медичної картки), і тому потребує матеріальної допомоги. Відповідачі є повнолітніми, відсутні підстави для звільнення останніх від обов`язку утримувати батька, останній не позбавлений батьківських права щодо відповідачів. Тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

При цьому, суд також виходить з того, що хоча розмір пенсії позивача є більшим від розміру прожиткового мінімуму, проте з урахуванням інших доказів зібраних у справі, наведене не може свідчити про відсутність необхідності в отриманні позивачем матеріальної допомоги.

Згідно із статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як роз`яснено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. № 3 саме при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Положення статті 205 СК України визначають спосіб виконання обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, а саме шляхом сплати аліментів.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 205 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання, в даному випадку, батька.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) платників аліментів (ч. 1 ст. 205 СК України), чіткої фіксації аліментної частки від заробітку платника аліментів законодавством не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний та сімейний стан сторін. А відповідно до частини 2 цієї статті суд також бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, іншого з подружжя, батьків.

Визначаючи розмір аліментів, суд, врахувавши, що позивач є одинокою людиною, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує і доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідачі перебувають у шлюбі. Син ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, хоча є працездатним, розмір його доходу не є незначним. Донька ОСОБА_3 має повнолітню дитину і онука, не працює, офіційних доходів не має, але є працездатною і вказувала у позові, що надавала батькові матеріальну допомогу, коли той звертався. Тому з метою досягнення мети виконання аліментного обов`язку, достатності та необхідності його для позивача, суд приходить до висновку, що такий розмір належить визначити в розмірі по 300 грн. щомісячно з кожного з відповідачів, при цьому зазначений розмір аліментів з двох відповідачів 300 грн. х 2 = 600 грн. є майже третиною від мінімальної пенсії позивача за віком на цей час.

Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах стягнення платежу за один місяць.

З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., що є мінімальною ставкою судового збору на 2021 рік за майновими вимогами, по 454,00 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279, п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання батька - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання батька ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 300 (триста) гривень щомісячно з кожного, починаючи з 12 липня 2021 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання батька ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 300 (триста) гривень щомісячно з кожного, починаючи з 12 липня 2021 року і довічно.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 20 вересня 2021 року.

Суддя Наумова О.С.