Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1160/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т.М
Категорія 24 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/1160/18 за позовом Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2021 року, яке ухвалено суддею Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Комунальне підприємство «Бердичівтеплоенерго» (далі-КП «Бердичівтеплоенерго») звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість з постачання теплової енергії, з урахуванням уточнених позовних вимог від 11.05.2019 року, в сумі 44467,03 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі, будучи співвласниками квартири АДРЕСА_1 , неналежним чином виконують зобов`язання щодо сплати коштів за отриману теплову енергію за період з 01.09.2011 року по 01.05.2019 року, у зв`язку з чим і виникла вищевказана заборгованість.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Бердичівтеплоенерго» заборгованість за теплопостачання за період з 01.03.2015 року по 01.05.2019 року в сумі по 17995,27 грн з кожного. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього на користь КП «Бердичівтеплоенерго» заборгованості за теплопостачання в сумі 17995,27 грн. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначив, що судом першої інстанції не було враховано те, що відповідач не є споживачем послуг, які надає позивач, оскільки між сторонами не укладений відповідний договір щодо надання послуг з теплопостачання. Крім того, він не є членом сім`ї іншого відповідача, а тому не несе обовязків за надані послуги.

Представник КП «Бердичівтеплоенерго» проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник КП «Бердичівтеплоенерго» та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені. Представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують зобов`язальні відносини, свої обов`язки відповідачі належним чином не виконували, у зв`язку із чим виникла заборгованість за користування послугами, яка, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, підлягає стягненню на користь позивача.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як проживаючий в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №2018 від 22.111.2017 року, виданою ПП «Житлоремекс -2» (а.с.11).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №102691720 від 06.11.2017 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 в розмірі 1/2 частки, згідно свідоцтва про право на спадщину від 12.09.2006 (ВЕВ 903323р. №4-1371), виданого Бердичівською державною нотаріальною конторою та за ОСОБА_2 , в розмірі 1/2 частки, згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.06.2011 (ВРІ 628473 р.№2-380), також виданого Бердичівською державною нотаріальною конторою (а.с.15).

Комунальне підприємство «Бердичівтеплоенерго» в місті Бердичеві здійснює послуги по теплопостачанню.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», плата за спожиту теплову енергію повинна провадитися споживачем теплової енергії щомісячно за фактично отриману теплову енергію та згідно з Правилами надання населенню послуг теплопостачання і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, відповідачі зобов`язані здійснювати оплату за спожиту теплову енергію.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01 вересня 2011 року по 01 травня 2019 року відповідачі користувалися послугою теплової енергії, яка надавалась КП «Бердичівтеплоенерго» за адерсою: АДРЕСА_2 , плата за користування якою ними не вносилась, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 44467,03 грн (а.с.49,50).

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно правил ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Відповідно до ст. 162 ЖК України, власник повинен своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги на підставі затверджених у встановленому порядку тарифів.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил).

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачі не надали належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що у належній їм квартирі відсутнє централізоване опалення. При цьому районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини за відсутності письмового договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг, що є підставою для стягнення з відповідачів на користь позивача, з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності, заборгованості за надані послуги за період з 01.03.2015 по 01.05.2019 в сумі 35 990,54 грн.

Проте відповідач ОСОБА_1 заперечує наявність таких відносин, акцентуючи на відсутності укладеного письмово договору між сторонами. Однак доводи апеляційної скарги є безпідставними виходячи з наступного.

Так Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема, у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, погоджується з висновками судів про те, що відсутність укладеного письмового договору про надання будь-якого виду комунальних послуг не звільняє відповідачів як споживачів від обов`язку оплати за надані послуги, оскільки у сторін таких спорів є фактичні договірні відносини щодо надання-отримання відповідних житлово-комунальних послуг.

Крім того, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 322 ЦК України).

Відповідачі у справі співвласниками квартири, що встановлено судом та не оспорюється відповідачами, а тому висновок суду першої інстанції про наявність обов`язку у власників утримувати своє майно, зокрема, регулярно сплачуючи за надані житлово-комунальні послуги, є вірним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 лютого 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий Судді