Справа № 446/480/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/525/21 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача Завалишина Ю.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , Запитівської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, правонаступником якої є Новояричівська селищна рада Львівського району Львівської області, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання недійсним рішення селищної ради та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2019 року акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним рішення Запитівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області 17 сесії 5 скликання №12 від 03.04.2008 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №803442 від 19.06.2009 року та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.10.2012 року, зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1167.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з метою оформлення правовстановлюючих документів на право постійного користування землями смуги відведення залізниці, в межах смт. Запитів Камянка-Бузького району Львівської області, Державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» (далі - ДТГО «Львівська залізниця») була розроблена Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 22,3411 га ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими обєктами залізничного транспорту за напрямком «Львів Ківерці» від 16 км + 592 м до 19 км + 22 м в адміністративних межах смт. Запитів Запитівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області. Роботи щодо розроблення даної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель виконувались в 2015 році КТ НВФ «Нові технології». В результаті польового обстеження виявлено, що на земельній ділянці смуги відведення залізниці частково розташовані суміжні земельні ділянки, які знаходяться в приватній власності громадян. Так, згідно Зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів - Ківерці» від 16 км + 592 м до 19 км + 22 м в адміністративних межах смт. Запитів Запитівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області, погодженого в тому числі відділом Держземагентства у Камянка-Бузькому районі Львівської області, встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до рішення Запитівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області 17 серії 5 скликання від 03.04.2008 року №12 та державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №803442 від 19.06.2009 року передано у власність земельну ділянку площею 0,1270 га в межах смт. Запитів Камянка-Бузького району Львівської області (кадастровий номер: :01:008:0048). Частина зазначеної земельної ділянки площею 0,1248 га перетинається із земельною ділянкою смуги відведення залізниці. Власником вказаної земельної ділянки площею 0,1270 га, яка розташована по АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадкоємцем його майна, зокрема, спірної земельної ділянки є його донька ОСОБА_1 .

Позивач вважає вказане рішення Запитівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області 17 серії 5 скликання від 03.04.2008 року №12 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №803442 від 19.06.2009 року такими, що суперечать законодавству, порушують права позивача на користування наданою йому відповідно до норм чинного законодавства земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху.

Зазначає, що згідно Плану меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівскої залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізницею у 1956 році, який є належним доказом землекористування залізниці, ширина смуги відведення на вказаній ділянці перегону становить 80,4 м від осі колії. Земельна ділянка, надана ОСОБА_3 , частково входить у ширину смуги відведення залізниці і загальна площа перетину земельної ділянки в смузі відведення залізниці становить 0,1270 га. На земельній ділянці, розміри якої визначені зазначеним Планом смуги відведення, розташований обєкт залізничного транспорту за напрямком «Львів - Ківерці» від 16 км + 592 м до 19 км + 22 м в адміністративних межах смт. Запитів Запитівської селищної ради Камянка-Бузького району Львівської області, яка є державною власністю і перебуває на балансі ДТГО «Львівська залізниця». Камянка-Бузькою міською радою перевищено свої повноваження у частині розпорядження земельними ділянками державної власності під залізницями, оскільки відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі під державними залізницями.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2020 рокуу задоволенні позовних вимог відмовлено за спливом позовної давності.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що АТ «Українська залізниця»стало відомо про порушення свого права лише 29.02.2016 року з акту виконання внутрішнього зобов`язання з інвентаризації земельних ділянок згідно внутрішнього зобов`язання №Л/П-142774-НЮ, який було підписано сторонами 29.02.2016 року. Лише з технічної документації, переданої залізниці виконавцем робіт, згідно вказаного акта, позивачу стало відомо про факт та площу накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку смуги відведення залізниці.

За позицією апелянта, зважаючи на предмет позову та виходячи із правила, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, вважаємо, що позивачем строк позовної давності не пропущено, оскільки перебіг позовної давності розпочався саме з 29.02.2016 року, а позовну заяву подано 28.02.2019 року.

Наголошує, що ведення публічної кадастрової карти з вільним доступом передбачено постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», що введена в дію з 01.01.2013 року, відомості щодо місцезнаходження земельних ділянок, їх кадастрові номери вносяться до кадастрової карти до сьогодні, відтак, позивач не мав об`єктивної можливості отримати інформацію щодо порушення свого права раніше.

Також зазначає, що позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач на підтвердження права постійного користування землями смуги відведення, зокрема в адміністративних межах смт. Запитів Запитівської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, надав План меж смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівської залізничної дороги в адміністративних межах Кам`янка-Бузького району Львівської області від 10 до км 24, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1956 році. Також позивачем подано технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 22,3411 га Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Львів-Ківерці від 16 км + 592 м до 19 км + 22 м в межах смт. Запитів Запитівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області для забезпечення функціонування залізничного транспорту.

Рішенням 17 сесії 5 скликання Запитівської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області №12 від 03.04.2008 року ОСОБА_3 передано у приватну власність для обслуговування житлового будинку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,1270 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 .

На підставі вказаного рішення Запитівською селищною радою Кам`янка-Бузького району Львівської області ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №803442 від 19.06.2009 року.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька ОСОБА_1 , зокрема, земельної ділянки площею 0,1271 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №803442 від 19.06.2009 року, кадастровий номер :01:008:0048.

Встановлено, що на замовлення ДТГО «Львівська залізниця» була розроблена Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 22,3411 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів Ківерці» від 16 км + 592 м до 19 км + 22 м в адміністративних межах смт. Запитів Запитівської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області.

Роботи щодо розроблення даної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель виконувались в 2015 році КТ НВФ «Нові технології». В результаті виконаних робіт встановлено, що площа земельних ділянок ДТГО «Львівська залізниця» на ділянці «Львів Ківерці» від 16 км + 592 м до 19 км + 22 м в адміністративних межах міста Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області становить 22,3411 га.

При польовому обстеженні виявлено, що частина земельній ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , саме площею 0,1248 га, накладається на смугу відведення залізниці.

Відповідно до частини першої статті 84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до пункту «б» частини четвертої статті 84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту.

Згідно із частиною першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт», землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».

Частиною другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про транспорт», землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (ч.1 ст.23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Разом з тим, нормами чинних нормативно-правових актів на момент набуття права на земельні ділянки залізницею, а саме: ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 гарантувалося право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування.

Таким чином, наявність чи відсутність в АТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою, не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 01 лютого 2018 року у справі № 909/277/16, яку, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, необхідно враховувати судам при виборі і застосуванні відповідних норм права.

З урахуванням викладеного, позивач надав достатньо доказів на підтвердження свого права користування земельною ділянкою, загальною площею 22,3411 га, яка знаходиться під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів Ківерці» від 16 км + 592 м до 19 км + 22 м в адміністративних межах смт. Запитів Запитівської селищної ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, на яку частково накладається земельна ділянка, що перебуває у власності ОСОБА_1 .

Отже, на момент прийняття відповідачем оспорюваного рішення, спірна земельна ділянка належала до земель залізничного транспорту та перебувала у користуванні позивача.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11 (провадження № 14-525цс18) вказано, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи викладене, частина спірної земельної ділянки належить до земель державної власності, а саме до земель залізничного транспорту, які не можуть передаватись у приватну власність, тому селищна рада не мала законних підстав щодо розпорядження землями такої категорії.

Відтак, наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідач заявив вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених позовних вимог.

Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, звернувшись до суду із вказаним позовом, АТ «Українська залізниця» пропустило позовну давність, як наслідок правильно відмовив у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності, що узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року справа №450/1435/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше.

При розгляді справи позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що АТ «Українська залізниця» не мало об`єктивної можливості довідатися про порушення свого права раніше, що спростовує доводи його апеляційної скарги.

Таким чином, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич