Головуючий у І інстанції Лужецька О.Р.
Провадження № 22-ц/824/9624/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСББ «13-й квартал» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь у солідарному порядку заборгованість за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в сумі 2 619,68 грн., 3% річних в сумі 92,47 грн., втрати від інфляції у сумі 171,25 грн., всього на загальну суму 2 883,40 грн., та понесені по справі судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , який знаходиться в комунальному обслуговуванні ОСББ «13-й квартал» з 01.11.2014 року.

Позивач, як балансоутримувач будинку, свої обов`язки по утриманню будинку та прибудинкової території виконує належним чином, натомість відповідачі, які не проживають у квартирі, здаючи її в оренду, неналежним чином виконують свої обов`язки по оплаті житлово-комунальних послуг, наданих їм позивачем, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 2 619,68 грн., яку останній і просив стягнути на свою користь.

Крім заборгованості по наданим житлово-комунальним послугам, позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних та інфляційні втрати на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням виконання відповідачами грошового зобов`язання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РПОКПП НОМЕР_2 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» () заборгованість за оплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2 619,68 грн., 171,25 грн. - втрат від інфляції та 92,47 грн. - 3% річних, а всього 2 883,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» () судовий збір в сумі 515 грн. та 750 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РПОКПП НОМЕР_2 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» () судовий збір в сумі 515 грн. та 750 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідачі посилались на відсутність у них боргу перед позивачем, що підтверджується наданими ними суду банківськими платіжними документами та двома розрахунками, яким суд першої інстанції, розглядаючи справу, не дав належної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСББ «13-й квартал» - адвокат Золотопуп С.В. проти задоволення скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 та забезпечує належне утримання даного будинку і прибудинкової території.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Відповідно до п.2 розділу V статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал», затвердженого протоколом установчих зборів від 14.05.2018 р., №14/5 співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати об`єднанню внески і платежі без укладання договорів з об`єднанням щодо їх сплати на підставі рішень загальних зборів та цього статуту (а.с.10-14).

Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку, зокрема, зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», власник квартири зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири.

Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а ст. 68 ЖК України на власників квартир покладається обов`язок своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 21-89-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» 1875-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України № 1875-IV від 24.06.2004 року «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент виникнення спірних відносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (чинного на момент виникнення спірних відносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з диспозицією зазначеної статті цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За таких обставин, відповідачі зобов`язані сплачувати внески на утримання будинку, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачами, як споживачами, своїх обов`язків щодо оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території, наданих позивачем, у них утворилась заборгованість по цим послугам на суму 2 619 грн. 69 коп., яка обґрунтовано стягнута судом з відповідачів на користь позивача, зважаючи на те, що наявність цієї заборгованості та її розмір відповідачами спростований не був.

Правильним є і висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат - 171 грн. 25 коп., та 3% річних - 92 грн. 47 коп., оскільки між сторонами існує грошове зобов`язання, яке виникло з договірного обов`язку відповідачів оплачувати позивачу надані їм житлово-комунальні послуги, а відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Тому, вимога позивача про стягнення з відповідачів суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних відповідає діючому закону та обґрунтовано задоволена судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено та доведено факт неналежного виконання відповідачами обов`язків по своєчасній оплаті за надані їм житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення цієї суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідачів заборгованості перед позивачем у зв`язку із своєчасною оплатою рахунків за надані житлово-комунальні послуги, колегією суддів відхиляються як такі, що не спростовують обгрунтованості висновків суду, оскільки відповідачами не надано переконливих доказів на спростування наявних у справі розрахунків заборгованості. При цьому, сплачені відповідачами кошти без зазначення оплачуваних періодів у призначенні платежів у розрахунково-касових документах або із зазначенням «борг» (а.с.63, 65, 66, 67, 68), враховані позивачем в оплату заборгованості за попередні періоди, що не суперечить вимогам діючого законодавства, зважаючи на наявність у відповідачів заборгованості перед позивачем за більш ранній період надання послуг.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідачів з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: