Справа № 703/1636/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бойко Л.М.

за участю

представника позивача Лук`яненко Г.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лук`яненко Галина Олександрівна, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди (збитків), завданих дорожньо-транспортнеою пригодою, та моральної шкоди

встановив:

27 травня 2021 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лук`яненко Г.О., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість заподіяного матеріального збитку, непокритого страховою сумою у розмірі 23650 гривень, моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовую тим, що ОСОБА_1 03 жовтня 2020 року о 10 годині 00 хвилин в м. Сміла по вул. Г.Холодноярців керував автомобілем «МАN F2001», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом «Renders», д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду в попутному напрямку та зупинився перед світлофором. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. Власником автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , є позивача. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС», згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АР №7378309 чинного на дату ДТП. Учасниками ДТП на місці події повідомлено своїх стразових агентів про аварію, які пояснили послідовність подальших дій. 05 жовтня 2020 року представником ПАТ «СГ «ТАС» складено акт транспортного засобу (дефектна відомість), в якому було встановлено перелік пошкоджень отриманих автомобілем «ЗАЗ» у результаті ДТП. Крім того, 05 жовтня 2020 року позивач також подав заяву до страховику відповідача про страхове відшкодування реєстраційний номер №22389/11/2020/53, де йому повідомили про допустиму суму винагороди в розмірі 7600 гривень з вирахуванням франшизи, з якою потерпілий погодився та письмово засвідчив, що не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 21 жовтня 2020 року на рахунок позивача від АТ «СГ «ТАС» було перераховано 7600 гривень страхового відшкодування. Отримавши вказані кошти позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 з приводу відновлення пошкодженого автомобіля в результаті ДТП та здійснено відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу, за результатами яких позивачем понесені витрати на загальну суму 31250 гривень. Таким чином, внаслідок винних дій відповідача позивачу нанесено шкоду, розмір якої визначається відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які становить 31250 гривень. Різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 23650 гривень, яка, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача на його користь. Крім того, внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивач стверджує, що зазнав значної емоційної напруги та стресу. Після вказаної пригоди позивач не мав змоги використовувати автомобіль, був змушений витрачати час для відновлення порушення права, внаслідок чого йому завдано моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 5000 гривень, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 30 червня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу - для надання відповіді на відзив, третій особі - письмові пояснення щодо позову або відзиву.

13 липня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву ОСОБА_2 , відповідно до якого, відповідач позовні вимоги не визнає. Так, на момент ДТП, яка сталася 03 жовтня 2020 року, автомобіль «МАN F2001», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР 7378309 від 15 травня 2020 року, строк дії якого з 24 травня 2020 року по 23 травня 2021 року, зі страховим лімітом за шкоду, заподіяну майну - 130000 гривень, життю та здоров`ю третіх осіб - 260000 гривень, моральну шкоду - 13000 гривень, франшиза - 0 гривень, страховик - ПрАТ «СГ «ТАС». Як вбачається з позовної заяви, позивач після ДТП звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та отримав таке у розмірі 7600 гривень. Позивач не оскаржував рішення страховика, додатку експертизу не проводив. Крім того, позивач мав право узгодити спосіб відшкодування у формі здійснення виплати організації, яка провела б ремонт транспортного засобу. Фактично, непориття в повному обсязі страховою виплатою шкоди завданої внаслідок ДТП жодним чином не обумовлюється лімітом відповідальності по полісу та недостатністю страхової виплати, а спричинено бездіяльністю позивача. Позивач отримав страхове відшкодування майнової шкоди у визначеному страховиком розмірі, який менше ліміту відповідальності, в зв`язку з чим, на думку відповідача, належним способом захисту є звернення позивача до страховика відповідача з позовом про відшкодування майнової шкоди в межах страхової суми (ліміту відповідальності). Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди є необґрунтованими та не ґрунтуються на нормах матеріального права, в звязку з чим, з врахуванням позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначеного справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Лук`яненко Г.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з наведений у позовній заяві підстав. Також, представник позивача зазначив, що докази на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть подані до суду в строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України, тобто впродовж п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно ч.1 ст.4 та ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 26 червня 2010 року є власником автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 (а.с.10).

Відповідно до постанови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 листопада 2020 року у справі №703/3399/21, яка вступила у законну силу 08 грудня 2020 року, судом встановлено, що ОСОБА_1 03 жовтня 2020 року о 10 годині 00 хвилин в м. Сміла по вул. Героїв Холодноярців керував автомобілем «МАN F2001», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом «Renders», д.н.з. НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався попереду в попутному напрямку та зупинився перед світлофором. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків (а.с.11-12).

Вказаною постановою суду, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення (а.с.11-12).

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна особа (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7378309 від 15 травня 2020 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «МАN F2001», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС». Стразова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 гривень; шкоду, заподіяну майну - 130000 гривень; франшиза - 0 гривень (а.с.47).

Згідно ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з акту огляду транспортного засобу (дефектна відомості) від 05 жовтня 2020 року, складеного представником страховика ОСОБА_4 за участі потерпілого ОСОБА_5 , на автомобілі «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , виявлені наступні пошкодження: задній багажник, задній бампер, замок багажника, задній правий сигнал поворотів, задня права фара, ліва задня вставка під фару (а.с.18),

Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

17 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» з заявою про страхове відшкодування, в якій, відповідно до Закону України «Про обовзякове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив здійснити відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , під час дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) 03 жовтня 2020 року в м. Сміла по вул. Холодноярців з вини ОСОБА_1 водія транспортного засобу «МАN F2000», д.н.з. НОМЕР_1 , договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на дату ДТП серії АР №7378309. Погоджується з тим, що розмір страхового відшкодування складає 7600 гривень 00 копійок з вирахуванням франшизи (якщо наявна згідно умов договору) та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Погоджується з тим, що до вартості запчастин, які підлягають заміні можливе застосування коефіцієнту фізичного зносу. Про франшизу повідомлений (а.с.20).

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку ОСОБА_2 від 17 травня 2021 року, на рахунок останнього 21 жовтня 2020 року від ПрАТ «СГ «ТАС» надійшла страхова виплата у сумі 7600 гривень 00 копійок на підставі договору №АР7378309 від 15 травня 2020 року (а.с.23).

Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 25 листопада 2020 року, складеного ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , замовник ОСОБА_2 , з одно боку, та виконавець ФОП ОСОБА_6 , з іншого боку, склади цей акт про те, що на підставі усного договору ремонтних та відновлювальних робіт, і фарбування автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , виконавцем були виконані роботи на загальну суму 20200 гривень 00 копійок. В момент складання та підписання цього акту замовником сплачено виконавцю повну вартість робіт згідно даного акту. Замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг» не має (а.с.25).

Згідно видаткової накладної №17041 від 25 листопада 2020 року, ОСОБА_2 придбав у ФОП ОСОБА_6 наступний товар: 1. Бампер в кількості 1 штуки на суму 1800 гривень 00 копійок; 2. Кришку багажника в кількості 1 штуки на суму 3850 гривень 00 копійок; 3. Ліхтар задній у кількості 1 штуки на суму 1700 гривень 00 копійок; 4. Багажник в кількості 1 штуки на суму 3700 гривень 00 копійок. Всього придбано товару на загальну суму 11050 гривень 00 копійок (а.с.26).

Таким чином, ОСОБА_2 на ремонт та відновлювальні роботи автомобіля «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , який було пошкоджено в ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , були витрачені кошти у загальній сумі 31250 гривень 00 копійок.

Різниця між фактичним розміром завданого позивачу ОСОБА_2 матеріального збитку та сумою страхової виплати становить 23650 гривень 00 копійок.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч.1, 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини.

Згідно п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №712/7242/16-ц.

Таким чином, за наявності вини ОСОБА_1 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди саме ПрАТ «СГ «ТАС» є зобов`язаною особою за відшкодування завданої позивачу шкоди у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «МАN F2001», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована на суму, що перевищує завдану позивачеві шкоду, підстави для покладення на відповідача відшкодування вказаної шкоди відсутні.

Крім того, згідно ч.1 ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.2 ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Доказів на підтвердження неможливості отримання страхової виплати від страховика відповідальності винуватця ДТП у розмірі, достатньому для відшкодування матеріальних збитків, враховуючи ліміт відповідальності страховика, який є більшим ніж матеріальні збитки позивача, останнім не надано.

Таким чином, звернення позивача з вимогами про відшкодування майнової шкоди за рахунок страхувальника, суперечить меті інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та свідчить про неналежного відповідача в цій справі в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди від ДТП.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви (ст.175 ЦПК України) саме позивач визначає відповідачів у справі та зазначає зміст позовних вимог до кожного з них. Суд з власної ініціативи не вправі змінювати склад відповідачів у справі, а здійснює заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача за клопотанням/заявою позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Крім того, як стверджує позивач ОСОБА_2 , внаслідок пошкодження у ДТП його автомобіля йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 5000 гривень.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, ящо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних і т.д.), які випробував позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до практики ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №216/3521/16-ц у постанові від 01 вересня 2020 зробила висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства у сукупності із фактичним обставинами даної справи, суд приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_2 у справі внаслідок ДТП з вини відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає в стражданнях від пошкодження його майна, переживаннях у зв`язку з перебуванням в автомобілі під час ДТП, докладанні додаткових зусиль для відновлення свого майна, захисту порушених прав, організації свого порушеного звичного способу життя, оскільки він є особою похилого віку та автомобіль є необхідним засобом пересування та використання в щоденному побуті, в звязку з чим належним розміром відшкодування позивачу у даній справі завданої йому моральної шкоди буде сума коштів в розмірі 5000 гривень, яка належним чином відповідатиме рівню його моральних страждань внаслідок пошкодження належного йому майна, засадам розумності та справедливості, та підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР 7378309 від 15 травня 2020 року, передбачено відшкодування моральної шкоди у сумі 13000 гривень, судом не приймають до уваги, оскільки вказаним полісом страховик не приймав на себе зобов`язання щодо відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з заподіянням шкоди майну третіх осіб.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно дублікату квитанції №0.0..1 від 27 травня 2021 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок.

Так, 3000 гривень 00 копійок - сума задоволених вимог позивача, відповідає 10,47% від заявленої ціни позову - 28650 гривень 00 копійок, отже саме такий відсоток від понесених позивачем витрат по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача. 10,47% від 908 гривень 00 копійок становить 95 гривень 07 копійок.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.22, 979, 1166, 1172, 1187, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та керуючись ст.4, 5, 13, 76-82, 89, 102, 106, 110, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Лук`яненко Галина Олександрівна, до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди (збитків), завданих дорожньо-транспортнеою пригодою, та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 , моральну шкоду у сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок та судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 95 (дев`яносто п`ять) гривень 07 (сім) копійок, а всього - 3095 (три тисячі дев`яносто п`ять) гривень 07 (сім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .

Відповідач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий Т.В. Ігнатенко