КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 756/2338/20 Головуючий у І-й інстанції - Диба О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтуванні позову вказувала, що з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка проживала однією сім`єю з померлим ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, вела спільне господарство, утримувала квартиру, сплачувала комунальні послуги, купувала продукти харчування та ліки, а після смерті займалася його похованням.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 та ј частина квартири АДРЕСА_2 .

Позивач зверталась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 як спадкоємець четвертої черги, проте їй було повідомлено, що спадкоємець другої черги - рідна сестра померлого подала заяву про прийняття спадщини, тому позивач до спадкування не закликається.

Зазначала, що вона близько 15 років проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , опікувалася ним, матеріально забезпечувала та надавала всю необхідну йому допомогу, оскільки він, будучи інвалідом (внаслідок каліцтва відсутня одна нога), перебував у безпорадному стані.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 в період з 2004 року по день його смерті, а також визнати її право на спадкування після його смерті разом зі спадкоємцем другої черги.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача подану апеляційну скаргу підтримав з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники спавши до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 09.09.2019 р. Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.12).

З матеріалів спадкової справи №901/19, заведеної Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 щодо його спадкового майна, слідує, що 11.09.2019 р. до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася його рідна сестра ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що 20.12.2019 р. позивачка звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 . Одинадцятою Київською державною нотаріальною контороюпозивачці повідомлено про те, що до нотаріальної контори звернувся спадкоємець другої черги із заявою про прийняття спадщини, і що у разі визнання позивача цивільною дружиною померлого вона буде входити до четвертої черги спадкоємців та до оформлення спадщини закликатись не буде.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (Постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка вказувала, що за життя постійно доглядала за ОСОБА_3 , який був у безпорадному стані, утримувала його квартиру, купувала ліки та харчі, на що витрачала власні кошти, а після його смерті несла всі витрати, пов`язані з його похованням.

Згідно довідки ТОВ «Омега» від 27.12.2019 р. позивачка працює на підприємстві з 27.09.2018 р., займає посаду продавця продовольчих товарів 3 категорії, отриманий за період з 27.09.2018 по 30.11.2019 дохід склав 55 832,93 грн.

З довідки про розмір пенсії ОСОБА_3 за період з 01.09.2017 р. по 30.09.2019р., наданої 30.06.2020 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на запит суду, видно, що розмір пенсії за період з вересня 2017 року по грудень 2017 р. складає 5 768 грн., за період з січня 2018 р. по грудень 2018 року становить 17 469 грн., з січня 2019 року по вересень 20019 року становить 21392 грн. 17 коп. (а.с.106). Загальний розмір пенсій померлого ОСОБА_3 за вказаний період становив 44 629 грн. 17 коп.

Твердження апеляційної скарги про те, що факт спільного проживання позивачки із померлим однією сім`єю також підтверджені й показами свідків: ОСОБА_4 , яка працює консьєржем у будинку, де мешкав померлий ОСОБА_3 з позивачкою, ОСОБА_5 - сусідки померлого, яка тривалий час раніше працювала консьєржем у будинку, та свідка ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу, оскільки покази вказаних свідків не є достатніми доказами для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тільки підтверджують факт проживання позивачки з ОСОБА_3 в одній квартирі, надання йому допомоги та здійснення за ним догляду.

Позивачкою не доведено належними та переконливими доказами реальності сімейних відносин, наявності спільного бюджету з ОСОБА_3 , їх спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, домовленостей про порядок користування житловим приміщенням.

Доказів того, що померлий ОСОБА_3 за своє життя ініціював реєстрацію позивачки в належній йому квартирі чи ставив питання про реєстрацію шлюбу із позивачкою, суду не надано.

Крім цього, з матеріалів справи також слідує, що позивачка зареєстрована за іншою адресою - АДРЕСА_3 , за якою також зберігала своє право на вказане житлове приміщення, за цією адресою здійснювалось нею листування з нотаріальною конторою, а також оформлений договір-замовлення на організацію та проведення поховання померлого ОСОБА_3 , і тільки після звернення до суду з позовом позивач почала зазначати адресою свого фактичного місця проживання адресу померлого ОСОБА_3 .

Іздоговору-замовлення №2.117742К на організацію та проведення поховання від 09.09.2019р., укладеного між ОСОБА_1 та ритуальною службою СКП «Київський крематорій», вбачається, що позивачка займалася похованням ОСОБА_3 та понесла у зв`язку з цим витрати в розмірі 1820,80 грн., що підтверджується відповідним чеком (а.с.15).

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що та обставина, що вона займалась похованням ОСОБА_3 , також свідчить про факт спільного проживання з ним, не заслуговують на увагу, оскільки наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та захороненням не є належними доказами факту спільного проживання, оскільки ці документи не підтверджують факт перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим. До такого висновку прийшов Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 листопада 2019 року (справа № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18).

Щодо твердження позивачки про перебування померлого ОСОБА_3 у безпорадному стані.

Відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

З відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва від 23.06.2020 р., отриманої на запит суду, вбачається, що згідно обліково-медичної документації ОСОБА_3 декларацію про вибір лікаря не заключав та за медичною допомогою до лікарів Центру не звертався.

Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Оболонського району м. Києва від 21.07.2020 р., отриманої на запит суду, ОСОБА_3 перебував у Центрі на диспансерному обліку з приводу наступних захворювань: ампутація культя в/з лівої гомілки, хронічний пієлонефрит, хронічний гастродуоденіт, двобічний неврит слухового нерва, туговухість ІІ-ІІІ ст., антено-невротичний синдром, ішемічна хвороба серця, післяінфарктний та атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., визнаний інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню безстроково. Останнє звернення до лікаря-терапевта 06.06.2014 р. з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Амбулаторна карта станом на 21.07.2020 р. відсутня.

Тобто, останній раз померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , звертався за медичною допомогою в червні 2014 року.

Інших медичних документів в період з червня 2014 року по вересень 2019 року на підтвердження безпорадного стану померлого, матеріали справи не містять.

У пункті 6 Постанови №17 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, проте, як встановлено судом першої інстанції померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , звертався за медичною допомогою в червні 2014 року.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належних та допустимих доказів на спростовання наведеного позивачкою надано не було, клопотань щодо проведення будь-яких експертиз не заявлялося.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та й прийшов до правильного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів дійсного перебування у фактичних шлюбних відносинах із спадкодавцем, який знаходився у безпорядному стані, обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування розом із спадкоємцем другої черги.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. (ч.4 ст. 206 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не заперечувала проти позовних вимог, нею не було подано відзиву на позовну заяву, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що відповідачка не заперечувала проти задоволення позову, а надсилання чи не надсилання відзиву - це є правом учасника справи, і не подача відзиву на позовну заяву також не слугує доказам того, що відповідачка підтримує подану позовну заяву.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановлення судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днівз дня виготовлення повної постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений 27 вересня 2021року.

Головуючий

Судді: