КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року м. Київ

Справа №369/2848/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/8154/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Ковальчук Л.М. 15 березня 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва Ірина Анатоліївна про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вишневому, Києво-Святошинського району, Київської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є двоюрідним племінником своєї двоюрідної тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2008 року тітка постійно хворіла, а тому він доглядав за нею, готував їжу, прав білизну та одяг, водив на прогулянки, купував ліки тощо, оскільки проживав поруч у м. Вишневе. Натомість, відповідач під час хвороби тітки ухилялась від надання їй допомоги і не давала коштів на придбання ліків. Після смерті тітки відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є відповідач, а позивач - п`ятої черги. На початку жовтня відповідач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважав, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування, оскільки за життя тітки, яка через похилий вік і тяжку хворобу була у безпорадному стані, відповідач ухилялася від надання їй допомоги.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва Ірина Анатоліївна про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, оскільки суду не надано беззаперечних доказів протиправних умисних дій або бездіяльності відповідача щодо ухилення від виконання свого обов`язку надання допомоги спадкодавцю.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник позивача вказує на те, що відповідач свідомо не виконувала свої обов`язки щодо догляду за своєю сестрою, інвалідом першої групи, що підтверджується , зокрема, показаннями свідків. Однак судом першої інстанції не надано оцінки цьому факту, який має суттєве значення для розгляду справи.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Від приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвої І.А. надійшов лист, в якому вона просила розглядати справу призначену на 08 липня 2021 року о 10.00 год без її участі.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 18 вересня 2017 року.

Згідно Довідки про причину смерті від 18 вересня 2017 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: серцево-легенева недостатність. Інфаркт міокарда.

Відповідач ОСОБА_2 11 жовтня 2017 року подала ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвій І.А. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ..

Позивач подав ПН Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвій І.А. 08 лютого 2018 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

03 липня 2018 року відповідач подала третій особі заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 липня 2018 року відповідачу видано вказане свідоцтво на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається з права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., що зареєстровано в спадковому реєстрі - реєстрації видачі свідоцтва про право на спадщину, що вбачається з витягу № 52478057 від 03 липня 2018 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч 5,6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц вказав на те, що для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц Верховним Судом зроблено правовий висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч.ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З наведених обставин справи вбачається, що відповідач є спадкоємцем другої черги, а позивач є спадкоємцем п`ятої черги.

Матеріали справи містять дані, що спадкодавець ОСОБА_3 померла у віці 68 років, та за життя їй була встановлена II група інвалідності /т.1 а.с. 75/.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, а відповідач ухилялась від її надання.

Сам по собі факт наявності у спадкодавця групи інвалідності без установлення наявності передбачених законом фактів ухилення відповідача від надання допомоги та потреби спадкодавця саме в її допомозі не дає підстав для усунення останньої від права на спадкування. А тому посилання позивача виключно на встановлення інвалідності спадкодавця не є достатньою підставою для усунення від спадкування відповідача.

Також в матеріалах справи відсутні докази про надання такої допомоги спадкодавцю позивачем. Належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, позивач суду не надав, а самі по собі пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також установивши відсутність доказів того, що спадкодавець, перебуваючи в безпорадному стані, потребувала допомоги саме від відповідача, а остання мала можливість надавати необхідну допомогу, однак умисно ухилялась від надання такої допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в даній справі у зв`язку з їх недоведеністю.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди позивача з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук