ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/238/21 Номер провадження 22-ц/814/2064/21Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М. І. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Кривчун Т.О., Одринської Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року, ухвалене суддею Кашубою М.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на приміщення виробничого будинку (автогараж № 1 (бокс № НОМЕР_1 ).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовом до Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, в якому просив визнати за ним право власності на приміщення гаражу Б-1 (гаражний бокс № НОМЕР_1 ), площею 64,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що він працював в колективному сільськогосподарському підприємстві (КСП) "Великокобелячківське" до 26 лютого 2000 року.

Протоколом № 1 від 20.01.2000 р. зборів уповноважених КСП "Великокобелячківське" визначили індивідуальні майнові паї та затвердили список громадян, які мають право на майновий пай, зазначивши розмір майнового паю.

Вказував, що його майновий пай становить 1199,00 грн.

В липні 2003 року він подав заяву і просив його майновий пай зарахувати в будівлі, техніку і записати в будівлю гаража.

Також зазначив, що після розпаювання з 2003 року він користується гаражем Б-1 (бокс№ НОМЕР_1 ) площею, згідно з технічним паспортом 64,8 кв.м і вартістю відповідно до Звіту про оцінку вартості належного боксу № 1 в гаражі Б-1 - 16 400,00 грн.

Таким чином, вважав, що у нього у власності перебуває гараж Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ), площею 64,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 і це підтверджується рішенням виконавчого комітету Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району від 21 жовтня 2020 року та довідкою Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району від 16 листопада 2020 року № 02- 22/341.

Посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.10.2020 р., виробничому будинку (автогараж), що належить групі співвласників, в тому числі і йому, ОСОБА_1 , присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Просив визнати за ним право власності на приміщення гаражу Б-1 (гаражний бокс № НОМЕР_1 ), площею 64,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області про визнання права власності на приміщення виробничого будинку (автогараж № 1 (бокс № НОМЕР_1 ) відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Вказує, що суд першої інстанції, посилаючись на Постанову КМУ від 28.02.2001 р. № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав у процесі реформування аграрного сектора економіки» як на правовий акт, згідно якого повинно було проведено розпаювання майна господарства і видача свідоцтва про право власності на майновий пай члена підприємства, не взяв до уваги те, що таке свідоцтво повинно було видане сільською радою.

Зазначає, що його право відновлено Великокобелячківською сільською радою 16.11.2020 р. видачею взамін свідоцтва довідки № 02-22/341, з якої вбачається, що йому належить спірний гараж бокс № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що суд не взяв до уваги той факт, що Новосанжарська селищна рада не заперечувала проти позову, а автогараж Б-1 складає єдиний комплекс 20-ти гаражних боксів, по тринадцяти з яких постановлені судові рішення, які набрали законної сили і зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що суд безпідставно застосував правові норми, якими врегульовано методику розпаювання майна сільськогосподарського підприємства, оскільки після ліквідації КСП «Великокобелячківське» пройшло 20 років.

Посилається на те, що висновки у постановах Верховного Суду, на які послався суд у рішенні, не стосуються правовідносин у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від старости села Великий Кобелячок ОСОБА_2 , останні прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 до 26.02.2000 року працював в КСП «Великокобелячківське».

Відповідно до архівної довідки № І-01-29/4 від 20.01.2021 р., виданої архівним сектором Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, де відображено список громадян, які мають право на індивідуальний майновий пай із зазначенням суми паю, міститься інформація про вартість майнового паю гр. ОСОБА_1 у розмірі 1199,00 грн. (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.10.2020 р. «Про присвоєння номера виробничому будинку», пунктом 2 вирішено присвоїти номер 22 виробничому будинку (автогараж), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно довідки Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 02-22/341 від 16.11.2020 р., гаражі для автомобілів, які належать ОСОБА_1 , розташовані за адресою; АДРЕСА_2 (а..с 10).

10.11.2020 р. ПП «ПБТІ «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на гараж (бокс № НОМЕР_1 ) від 10.11.2020 р. (а.с. 11-14).

Згідно звіту про оцінку вартості земельних поліпшень гараж Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість вказаного гаража Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ), площею 64.8 кв.м., становить 16400, 00 грн. (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що надані позивачем докази не доводять обставини стосовно факту набуття права власності на гараж Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ) на підставі та у порядку, визначеному нормами права, що врегульовують питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства.

Позивачем не доведено наявність передбачених законом підстав набуття права власності на спірне майно та у передбачений законом спосіб, відтак і наявність підстав для захисту права власності у порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, або, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335, 344 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15.

З огляду на предмет та підстави позову, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми, що врегульовують питання щодо здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колективних сільськогосподарських підприємств.

Питання щодо виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2009 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», та Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 (далі - Рекомендації).

У статті 7 Закону № 2114-ХІІ вказано, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яке вони одержують при виході з підприємства.

За змістом статті 9 вказаного Закону до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Порядок прийняття співвласниками рішень про виділення майна в натурі врегульовано Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств.

Пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій передбачено, що управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється через загальні збори співвласників.

Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 було затверджене Типове положення про комісію з вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки (далі - Типове положення).

У пункті 3 Типового положення зазначено, що основним завданням комісії є уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємства, зокрема реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства.

Пунктами 4, 5 Типового положення визначені права комісії, які зводяться до проведення розрахунків щодо пайового майна, визначення структури пайового фонду тощо.

Так, комісія визначає розміри паїв колишніх членів підприємства, що не були ними одержані в натурі, грошима або цінними паперами під час припинення членства, а також виявляє осіб, які є їх власниками; розглядає заяви осіб щодо визнання за ними права на майновий пай та правильності розрахунку вартості паїв (підпункти 8, 9 пункту 4 Типового положення).

Порядок виділення частки майна також визначено пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Рекомендацій, згідно з якими, зокрема: співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву; частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі; для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі; якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній часткові власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, в тому числі грошової компенсації вартості його частки.

Таким чином, співвласники розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв або в порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред`явлення позову до всіх інших співвласників на підставі положень ЦК України та інших норм законодавства, які регулюють відносини між учасниками спільної часткової власності.

При цьому, порядок виділення майна в натурі має бути вчинено лише з дотриманням процедури, передбаченої законом.

Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19), постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 675/2134/18-ц.

З огляду на наведене, набуття права власності власником майнового паю на індивідуально визначений об`єкт зі складу майна підприємства передбачає певний порядок.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що співвласники розпайованого майна колективного сільськогосподарського підприємства мають право отримати свій майновий пай лише у вигляді та розмірі, визначеному рішенням зборів співвласників паїв або в порядку виділу своєї частки із спільного майна шляхом пред`явлення позову до всіх інших співвласників на підставі положень ЦК України та інших норм законодавства, які регулюють відносини між учасниками спільної часткової власності.

Доказів на підтвердження того, що позивачем набуто право власності на спірний об`єкт у визначеному законом порядку не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в період розпаювання майна КСП «Великобелячківське» не було вжито всіх необхідних процедур щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишнього КСП, тому позивач лише за рішенням суду може оформити право власності на спірне майно, не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України)

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

У цій справі встановлено, що спірний гараж перебуває у спільній частковій власності власників майнових паїв колективного сільськогосподарського підприємства. Питання щодо виділу позивачу належної частки в натурі не вирішувалося. Підстави для визнання права власності на вказаний гараж за рішенням суду відсутні.

Апеляційна скарга не спростовує правильних висновків суду.

Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, в силу ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Т.О.Кривчун

Т.В.Одринська