Справа № 569/7372/21
15 вересня 2021 року Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді Панас О.В. при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівне у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Рівненської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки , - встановив:
Рівненська міська рада звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.
Контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України (стаття 187 Земельного кодексу України).
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.10.2020 № 721-ДК, проведено позапланову перевірку стану виконання вимог припису від 05.08.2020 № 510-ДК/188Пр/03/01/-20 громадянином ОСОБА_1 , в якому вимагалось в тридцятиденний термін вжити заходи щодо усунення виявленого порушення, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку або посвідчити право користування (власності) вказаною земельною ділянкою.
У результаті перевірки встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , вимог припису не виконав, самовільно зайняту земельну ділянку не звільнив і право користування (власності) нею не посвідчив, чим допустив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-5 КУпАП. Громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та внесено повторно обов`язковий до виконання припис № 721 -ДК/300Пр/03/01 /-20 від 08.10.2020 щодо усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства. Штраф сплачено добровільно.
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 04.12.2020 № 969-ДК, проведено перевірку з питань стану виконання вимог повторного припису від 08.10.2020 № 721 -ДК/300Пр/03/01/-20 громадянином ОСОБА_1 , в якому вимагалось в тридцятиденний термін вжити заходи щодо усунення виявленого порушення, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку або посвідчити право користування (власності) вказаною земельною ділянкою.
Так, використання громадянином ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної власності, яка не виділялась відповідачеві у власність чи користування, свідчить про порушення вимог земельного законодавства та кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки.
Представник позивача за довіреністю Українець М.В. подав до суду заяву, згідно якої позов підтримав повністю, судове засідання просив провести без участі представника РМР, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України (стаття 187 Земельного кодексу України).
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.10.2020 № 721-ДК, проведено позапланову перевірку стану виконання вимог припису від 05.08.2020 № 510-ДК/188Пр/03/01/-20 громадянином ОСОБА_1 , в якому вимагалось в тридцятиденний термін вжити заходи щодо усунення виявленого порушення, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку або посвідчити право користування (власності) вказаною земельною ділянкою.
У результаті перевірки встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , вимог припису не виконав, самовільно зайняту земельну ділянку не звільнив і право користування (власності) нею не посвідчив, чим допустив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-5 КУпАП. Громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та внесено повторно обов`язковий до виконання припис № 721 -ДК/300Пр/03/01 /-20 від 08.10.2020 щодо усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства. Штраф сплачено добровільно, що підтверджується квитанцією від 06.08.2020 №ПН759.
На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 04.12,2020 № 969-ДК, проведено перевірку з питань стану виконання вимог повторного припису від 08.10.2020 № 721 -ДК/300Пр/03/01/-20 громадянином ОСОБА_1 , в якому вимагалось в тридцятиденний термін вжити заходи щодо усунення виявленого порушення, а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку або посвідчити право користування (власності) вказаною земельною ділянкою.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Зі змісту ст. 122 Земельного кодексу України вбачається, що право розпорядження землями комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб належить сільським, селищним, міським радам.
Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно визначеного статтею 123 Земельного кодексу України порядку одержання у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, особа звертається з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
При цьому, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відсутність у цієї особи даних документів є самовільним зайняттям земельної ділянки.
Так, використання громадянином ОСОБА_1 земельної ділянки комунальної власності, яка не виділялась відповідачеві у власність чи користування, свідчить про порушення вимог земельного законодавства та кваліфікується як самовільне зайняття земельної ділянки.
Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відноситься до повноважень Рівненської міської ради.
У відповідності до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України, встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Визначення факту самовільного зайняття земельної ділянки міститься у ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», згідно якої будь-які особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутністю відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про неї, передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними, вважаються самовільним зайняттям земельних ділянок.
Статтею 90 Земельного кодексу України визначено, що власники земельних ділянок мають право, зокрема, самовільно господарювати на землі. Порушення права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків.
Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема самовільне зайняття земельних ділянок.
Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Згідно із ч.3 ст. 212 Земельного кодексу України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої-другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодних належних та допустимих доказів правомірності використання спірної земельної ділянки відповідачем суду надано не було, а судом таких доказів встановлено не було.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_1 при здійсненні будівництва гаража біля будинку АДРЕСА_1 , є самовільним зайняттям земельної ділянки, а отже протиправним використанням земель без відповідного на те дозволу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК, понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору згідно платіжного доручення № 231 від 02.04.2021р. в сумі 2270,00 грн. підлягають до стягнення з відповідача на їхню користь.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
вирішив: Позовну заяву Рівненської міської ради, задовольнити.