КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Осаулова А.А.

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

В червні 2020 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 132724,40 грн заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 16 червня 2011 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої остання приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодилася, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому ліміт збільшено до 5000 грн, при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 31 березня 2020 року заборгованість становить 291062,23 грн. що складається із:

- 4985,94 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 283576,29 грн заборгованості за нарахованими відсотками;

- 2500 грн пені,

поряд з цим банк просить про стягнення лише:

- 4985,94 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 127738,46 грн заборгованості за нарахованими відсотками за період з 16 червня 2011 року по 29 березня 2019 року.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 4985,94 грн заборгованості за тілом кредиту та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, AT ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині вирішення вимог, у задоволенні яких відмовлено, скасувати, позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Посилається на те, що між сторонами укладено договір, позичальник погодився на його умови, зокрема з тим, що підписавши заяву, позичальник погоджується і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір та правом банку змінювати кредитний ліміт. Позичальнику видано кредитну картку "Універсальна 55 днів пільгового періоду" та нею погоджено тарифи у зв`язку із користуванням кредитними коштами, зокрема, щодо сплати процентів. Зазначає, що на підтвердження вимог надано виписку по рахунку, яка є належним доказом існування заборгованості. Також вказує, що законодавством визначено платність кредитного договору у вигляді процентів за користування коштами, проте суд безпідставно відмовив у їх стягненні. посилається на те, що відповідач заперечень не надала і заявлених вимог не спростувала.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено обставини видачі кредитних коштів, водночас не доведено розміру процентів, які має сплатити позичальник за їх користуванням.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 УК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.

З матеріалів справи убачається, що 16 червня 2011 року у формулярі анкета-заява заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача, у відповідності із змістом якої вона погодилася на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними, зобов`язується їх виконувати.

Анкета містить розділ, у якому навпроти запропонованого виду карток (платіжна картка кредитка "Універсальна", пенсійна картка, дебетова особиста картка, зарплатна картка, картка Gold, ощадкнижка (депозит), ідентифікація з паспортом) необхідно проставити позначку. Окрім того, у полі "бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка "Універсальна"/Gold" також передбачається проставлення грошової суми. Відповідна позначка проставлена навпроти "платіжна картка кредитка "Універсальна", а у графі бажаний кредитний ліміт вказано "4000 грн".

Окрім того, при пред`явленні позову банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", у якій містяться умови, зокрема, про розмір процентної ставки 2,5% на місяць. Довідка підписана відповідачем.

Отже при зверненні до суду банк довів погоджений між сторонами розмір процентів, які має сплачувати позичальник у зв`язку із користуванням кредитними коштами, проте суд першої інстанції уваги на такий доказ не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не ґрунтується на зібраних у справі доказах.

Разом з тим, відповідно до наданого розрахунку з 01 вересня 2014 року процентна ставка була підвищена до 34,8%, а з 01 квітня 2015 року до 43,2%.

Будь-яких доказів, які б підтверджували те, що між сторонами досягнуто домовленості про збільшення розміру процентної ставка матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №342/180/17 (провадження №14-131цс19) у постанові від 03 липня 2019 року з аналогічних правовідносин зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відтак відсутні підстави уважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПРИВАТБАНК" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які уважав узгодженими банк.

Застосування судом першої інстанції вказаних правових висновків повністю узгоджується із обставинами цієї справи.

Відсутність заперечень відповідача проти позову не є безумовною підставою для вирішення позову на користь позивача. Вирішуючи спір, суд керується наданими у справі доказами, які логічно мають вказувати на зміст правовідносин сторін. За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, які на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом. Отже, звертаючись до суду, позивач має довести суму виданого кредиту, а також інші складові кредитних правовідносин (розмір процентної ставки, умови відповідальності позичальника тощо). Ураховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, за відсутності належних доказів, суд робить висновок про недоведеність позовних вимог (повністю або в частині).

З огляду на викладене, правильним буде визначити розмір процентів на рівні 30% річних, оскільки саме такий розмір процентів є узгодженим сторонами.

Посилання скаржника на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах №356/1635/16, №173/436/18, №456/3643/17, №642/5533/15, №127/7543/17, №375/250/18, №382/327/18, №355/1091/17, №149/1546/18, № 755/7704/15, №284/157/20, №754/13004/18 є некоректним, оскільки визначена у апеляційній скарзі практика Верховного суду не є релевантною до обставин цієї справи, ураховуючи мотиви, за яких у цій справі позовні вимоги задовольняються частково.

До 01 вересня 2014 року процентна ставка становила 30% та розмір заборгованості за процентами становив 132,75 грн.

З 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року процентна ставка становила 34,8% та розмір заборгованості за процентами за вказаною процентною ставкою в цей період склав 783,73 грн. З процентною ставкою 30% в цей період заборгованість за відсотками становить 675,63 грн (формула: 783,73 / 34,8% х 30%)

З 01 квітня 2015 року по 29 березня 2019 року процентна ставка становила 43,2% та розмір заборгованості за процентами за вказаної процентною ставкою в цей період склав 126821,98 грн. З процентною ставкою 30% в цей період заборгованість за відсотками становить 88070,82 грн (формула: 126821,98 / 43,2% х 30%).

Ураховуючи викладене, розмір процентів за період з 16 червня 2011 року по 29 березня 2019 року становить 88879,20 грн.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення процентів у розмірі 88879,20 грн, тобто у частковому розмірі від заявленої суми.

Окрім того, рішення суду про стягнення судового збору не ґрунтується на правилах пропорційності, що визначені у статті 141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір стягується пропорційно до задоволених вимог, а тому в цій частині рішення суду також підлягає скасуванню.

За наслідками розгляду позовних вимог такі задоволені у загальному розмірі 93865,14 грн., що становить 70,72% від ціни позову 132724,40 грн.

При зверненні до суду першої інстанції судовий збір сплачено у сумі 2102 грн та 70,72% від цієї суми становить 1486,53 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

За подання апеляційної скарги сплачено 3153 грн. За наслідками розгляду апеляційної скарги вимоги задоволено в розмірі 88879,20 грн, що становить 69,58% від 127738,46 грн, відтак розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із апеляційним провадженням становить 2193,86 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 листопада 2020 року в оскарженій частині щодо відмови у стягненні процентів та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" 88879,20 грн заборгованості за процентами за період з 16 червня 2011 року по 29 березня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення процентів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору до суду першої інстанції 1486,53 грн та 2193,86 грн, сплачених до суду апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова