Справа № 342/456/21
Провадження № 22-ц/4808/1335/21
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р. М.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Горейко М.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2021 року, постановлену суддею Гайдичем Р.М. у м. Городенка, за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна (державний орган - Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів суду,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року.

В обґрунтування заяви зазначив, що у провадженні Городенківського районного суду Івано-Франківської області знаходиться справа № 342/456/21 за його позовом до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів суду.

Даний позов подано до суду 15 квітня 2021 року та ухвалою суду від 21 квітня 2021 року залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Недоліки постановлено усунути шляхом надання доказів про його зареєстроване місце проживання чи перебування на території, яка відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Городенківського районного суду Івано-Франківської області.

На виконання вказаної ухвали він надав копії сторінок свого паспорта, з яких встановлюється, що дана справа підсудна Городенківському районному суду Івано-Франківської області.

Вважає, що суд безпідставно залишив його позовну заяву без руху, оскільки статті 175, 177 ЦПК України, якими встановлено вимоги до змісту та форми позовної заяви не передбачають необхідності надання позивачем доказів про його зареєстроване місце проживання чи перебування.

Відтак, просив роз`яснити йому ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року.

Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення у справі № 342/456/21 за його позовом до держави Україна (державний орган Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів суду, а саме ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ухвала, яку просив заявник роз`яснити є зрозумілою, оскільки ним усунуто недоліки позовної заяви, про які зазначалося в ухвалі суду, відтак, відсутні підстави для більш чіткого і зрозумілого викладення змісту рішення суду.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність, оскільки вважає, що така постановлена суддею, який не міг розглядати справу та підлягав самовідводу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на розгляді Городенківського районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа № 342/1047/17 за його позовом до ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів. Під час розгляду даної справи суддя Гайдич Р.М. недотримувався процесуального законодавства, упереджено відносився до нього та надав перевагу відповідачам у справі, чим порушив принцип рівності сторін та змагальності процесу, що є складовою загальної концепції справедливого судового розгляду. Вказаними діями судді йому була завдана моральна шкода, у зв`язку із чим він змушений був звернутися до суду із відповідним позовом, який системою автоматизованого розподілу передано судді Гайдичу Р.М. Вважає, що даний суддя має персональну неприязнь до нього, яка вплинула на об`єктивність судді при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому самовідвід судді є одним із механізмів, що міг би забезпечити законність та обґрунтованість рішень, покликаних гарантувати захист від дії на суд різних зовнішніх чинників.

Враховуючи викладене, просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Пунктом 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права має місце, у тому числі, у випадку розгляду справи неповноважним складом суду.

Звертаючись до суду із апеляційної скаргою, апелянт вказував на те, що суддя, який постановив оскаржувану ухвалу, не міг розглядати справу та підлягав самовідводу.

Аналізуючи зазначені доводи апелянта, колегія суддів дійшла висновку про їх безпідставність та необґрунтованість.

Так, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім того, статтею 37 ЦПК України передбачені випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати, що оскаржувана ухвала постановлена неповножаним суддею, оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження упередженості та небезсторонності судді Гайдича Р.М.

У той же час, необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді справи є порушенням права на справедливий суд (ухвала Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 757/7499/17-ц).

Наведені ОСОБА_1 обставини по суті зводяться до незгоди із ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківського області від 21 квітня 2021 року, якою залишено його позовну заяву без руху, та яку він в подальшому просив роз`яснити. При цьому, незгода заявника із процесуальним рішенням судді, не є підставою для відводу судді.

Судом встановлено, що ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна (державний орган - Державна казначейська служба України) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів суду. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - надання доказів про зареєстроване місце проживання чи перебування позивача на території, яка відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Городенківського районного суду Івано-Франківської області, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У липні ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про роз`яснення вищевказаної ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ухвала, яку просив заявник роз`яснити є зрозумілою, оскільки ним усунуто недоліки позовної заяви, про які зазначалося в ухвалі суду, відтак, відсутні підстави для більш чіткого і зрозумілого викладення змісту рішення суду.

З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.

Так, згідно з положеннями частини 1 статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Відповідно до частин 2, 4 статті 271 ЦПК України, подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 09 липня 2018 року у справі № 911/2050/16 щодо застосування аналогічних норм статті 254 Господарського процесуального кодексу України, роз`ясненню підлягають лише ті судові рішення, що підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала суду, якою залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху, не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, не належить до виконавчих документів, які виконуються відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», тому не може бути роз`яснена у порядку, передбаченому ст. 271 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду, однак невірно визначив підстави для такої відмови.

Cуд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 367 ЦПК України).

Згідно із частиною другою статті 376 ЦПК УКраїни неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частиною 4 статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на те, що суд першої інстанції постановив правильну по суті ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ухвала підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 липня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.