ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/407/21Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/929/21 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника апелянта Савісько В.В.

розглянувши в режимі відеоконференції цивільну справу № 594/407/21 за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року (ухвалене суддею Зушман Г.І., повний текст якого складено 07 червня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (надалі ТОВ «Укр кредит фінанс») про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 25 березня 2020 року ТОВ «Укр кредит фінанс» надало їй фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору №0349-0298 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте, нею не було підписано даний договір. Копія спірного договору, підготовлена робітниками ТОВ «Укр кредит фінанс», не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки ТОВ «Укр кредит фінанс» порушено порядок укладання між сторонами договору. Вказує, що відповідачем не надано пояснень щодо суми заборгованості за договором. Заявлені кредитором суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. На момент звернення до суду сума заборгованості складає 6400 грн., при тому, що вона отримала 5700 грн. Крім того, розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

У зв`язку з викладеним, просила суд визнати недійсним кредитний договір №0349-0298 від 25 березня 2020 року, укладений між нею та ТОВ «Укр кредит фінанс».

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п.6 кредитного договору №0349-0298 від 25 березня 2020 року, укладений між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_2 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, ТОВ «Укр кредит фінанс» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні позову ОСОБА_2 суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивачка не порушувала питання про визнання недійсними окремих частин договору, а просила визнати договір недійсним в цілому на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.215 ЦК України. Зазначає, що між сторонами було погоджено нарахування пені згідно вимог чинного законодавства. Крім того, ТОВ «Укр кредит фінанс» відповідно до п.6 Договору не здійснюється нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань та станом на дату подання відзиву (13 квітня 2021 року) сума пені становить - 0 грн., а тому товариством не порушено п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак рішення суду про визнання п.6 Договору недійсним є безпідставними та таким, що підлягає скасуванню. При цьому умови договору відповідають закону, внутрішній волі позивачки та погоджені між сторонами у спосіб, визначеним законодавством.

У зв`язку з викладеним просить рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином буди повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Апеляційна скарга подана в частині задоволених позовних вимог щодо визнання недійсним п.6 кредитного договору №0349-0298 від 25 березня 2020 року, укладений між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_2 , а тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Судом встановлено наступні обставини.

25 березня 2020 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_2 за допомогою веб-сайту ТОВ «Укр кредит фінанс» шляхом ідентифікації ОСОБА_2 та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (номер пароля:А133), укладено оспорюваний кредитний договір №0349-0298, строк дії якого 14 днів (п.2).

За змістом вказаного договору відповідач надає позивачці грошові кошти в якості кредиту в розмірі 5000.00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним (п.1.1.), з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з моменту отримання кредитом.

Відповідно до п.5 кредитного договору передбачено, що сукупна вартість кредиту становить 128% від його суми (у відсотковому виразі) або 6400.00 грн., та включає у себе проценти за користування кредитом 28% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 1400 грн. (у грошовому вираженні).

Згідно п.6 кредитного договору в разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений п.2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% (включно) пені від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до п. 6 кредитного договору від 25 березня 2020 року №0349-0298 у разі, якщо позичальник не повернув суму кредиту у строк, встановлений пунктом 2 договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити включно до 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

Таким чином, з огляду на положення ч. 2 ст. 549 ЦК України у п. 6 оспорюваного договору закріплено правила нарахування та погашення неустойки у формі пені. Розмір пені встановлено в сумі до 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пункт 6 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені у розмірі до 2 % від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить до 730 % на рік, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є завищеною, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду 27 січня 2020 року в справі № 754/6091/18.

Згідно з частиною третьою статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, щодо сплати споживачем пені за прострочення повернення кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано визнав несправедливим оспорюваний пункт кредитного договору з посиланням на те, що він встановлює вимогу зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором та правильно застосували до спірних правовідносин статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Твердження апелянта про те, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач не порушував питання про визнання недійсним окремих частин договору, колегія суддів відхиляє та вважає їх безпідставними, оскільки позивачкою оскаржувався договір в цілому, а судом вказані вимоги задоволено лише частково (в частині п.6 Договору).

Колегія суддів враховує те, що в позовній заяві ОСОБА_4 , як на підставу позову, посилалася на те, що всупереч ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в оспорюваному кредитному договорі розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом.

Доводи апелянційної скарги про те, що відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваного пункту договору у зв`язку з тим, що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов є необґрунтованими, оскільки принцип свободи договору, право споживача відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту або відкликати згоду на укладення такого договору, а також право суду зменшити розмір неустойки не звільняють кредитодавця від обов`язку укладати правочин відповідно до вимог законодавства.

Посилання апелянта на те, що ТОВ «Укр кредит фінанс» здійснено нарахування суми пені в сумі 0 грн., що не перевищує 50% від суми кредиту, а тому не порушено ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд не приймає, оскільки наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 11 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді