Головуючий суду першої інстанції Губницький Д.Г.
Провадження № 22-ц/812/1844/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Миколаїв Справа № 489/5610/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Біляєвій В.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича (далі - приватний виконавець Куліченко Д.О.) на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року, постановлену під головуванням судді Губницького Д.Г., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив: визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 03 червня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ліпатніковою Р.Г., реєстровий № 536 та припинити право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що у виняткових випадках та з метою захисту суспільного інтересу, якщо це не суперечить закону та здійснюється для реалізації визначених законом завдань та функцій, суб`єкт владних повноважень може звернутися з позовом до суб`єкта приватного права без наявності прямої вказівки на це у законі. Отже, даний позов приватного виконавця до суб`єкта приватного права направлений на захист не своїх приватних прав та інтересів, а на захист суспільного інтересу (конституційна гарантія обов`язковості виконання судового рішення) та здійснюється для реалізації визначених законом завдань та функцій суб`єкта владних повноважень, без наявності прямої вказівки на це у законі.

Позивач, посилаючись на обов`язковість виконання судового рішення, вказував, що оспорюваний договір дарування від 03 червня 2021 року, укладений відповідачем ОСОБА_2 після виникнення у нього зобов`язань та після звернення ОСОБА_4 до суду з позовом, і після набрання законної сили рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_4 (27 травня 2021 року), порушує права позивача на належне виконання Постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року по справі № 257/41244/20-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми коштів у загальному розмірі 296 223,45 грн. Оспорюваний договір дарування спрямований на уникнення звернення стягнення на двокімнатну квартиру ОСОБА_2 АДРЕСА_1 , тому підлягає визнанню недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства і недопустимості зловживання правом.

Разом із позовом було подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ), до набрання рішенням у даній справі законної сили, посилаючись на те, що йому з мережі Інтернет стало відомо, що відповідачі здійснюють дії щодо відчуження спірної квартири на користь третіх осіб. Зокрема, в оголошенні зазначено про терміновий продаж квартири за адресою: АДРЕСА_2 , контакт для зв`язку ОСОБА_5 , вказаний її телефон та вартість квартири 25 000 доларів США.

Публікація відповідачем в мережі Інтернет про продаж спірної квартири свідчить про реальні наміри відповідача здійснити відчуження спірного майна шляхом укладення з третіми особами договору купівлі-продажу або іншим шляхом відчужити майно на користь третіх осіб.

А це в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду.

Адже у разі, якщо до закінчення розгляду судової справи відповідачами буде відчужене майно, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом про визнання недійсним правочину та буде змушений звертатися до суду з новими позовами, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Опосередковано про реальну загрозу відчуження спірного майна свідчить наявність реального наміру відповідача здійснити відчуження спірного майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову. До того ж, обраний позивачем вид забезпечення позову може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача чи третіх осіб.

Посилання в заяві про забезпечення позову на те, що існує загроза того, що відповідач може в будь-який момент відчужити належне їй майно на користь третіх осіб є лише бездоказовим припущенням, оскільки взаємовідносини позивача з відповідачами ґрунтуються на його професійному статусі (не зазначається що сторони в позові навіть знайомі), долучені позивачем роздруківки Інтернет - оголошення про продаж квартири в тому ж багатоквартирному будинку, але без вказівки квартири, не підтверджують реальність відчуження квартири. Питання ж щодо доведеності укладання чи ні фраудаторного договору вирішуватиметься при розгляді справи по суті.

Не погодившись з такою ухвалою місцевого суду, приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. оскаржив її в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на її незаконність, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року та прийняти нове рішення, яким його заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що публікація в мережі Інтернет інформації про продаж спірної квартири свідчить про реальні наміри відповідача здійснити відчуження спірного майна шляхом укладення з третіми особами договору купівлі-продажу або іншим шляхом відчуження майна на користь третіх осіб.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 як особа, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру, може розпорядитися нею на власний розсуд, існує очевидна небезпека відчуження цього майна, що фактично призведе до неможливості реального виконання рішення суду щодо припинення права власності відповідача на спірне майно.

Скаржник зазначав, що обраний вид забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами і ніяким чином не порушує прав інших учасників процесу.

Отже, наявні обставини для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки арешт нерухомого майна є тимчасовим заходом, а тому не є таким, що порушує права власника або третіх осіб, а є лише обмежувальним заходом встановленим законом та необхідним до вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 , доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

При цьому зазначив, що спірна квартира є єдиним житлом ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється в разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

До позовної заяви не додано матеріали виконавчого провадження, які вказують на встановлення обсягу доходів та майна ОСОБА_2 або вчинення виконавчих дій спрямованих на таке встановлення, що вказує на передчасність подання позову через незначний проміжок часу після відкриття виконавчого провадження.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_4 у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди (справа № 757/41244/20-ц) задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 272 500 грн заборгованості за договором оренди від 25 липня 2018 року, 7 450, 91 грн інфляційних втрат за час прострочення та 9 047, 59 грн - 3% річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, а також 2 889,98 грн судового збору за розгляд справи районним судом і 4 334,97 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

03 червня 2021 року ОСОБА_2 , від імені якого діяла представник ОСОБА_8 , подарував, а ОСОБА_3 , яка є рідною матір`ю ОСОБА_2 , прийняла, належну дарувальнику двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ліпатніковою Р.Г. 03 червня 2021 року та зареєстровано в реєстрі за № 536.

22 червня 2021 року Печерським районним судом м. Києва на підставі вказаної постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року видано виконавчий лист.

Приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. за результатами розгляду заяви стягувача ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого листа № 757/41244/20-ц, виданого 22 червня 2021 року, 30 червня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина 2 статті 149 ЦПК України).

У відповідності до змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 03 червня 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, та його матір`ю ОСОБА_3 .

Як встановлено судом першої інстанції позивачем у справі є приватний виконавець Куліченко Д.О., який звернувся до суд за захистом не своїх приватних прав та інтересів, а суспільного інтересу який полягає, на його думку, в обов`язковості виконання судового рішення, яке перебуває у нього на виконанні, де боржником у виконавчому провадження є відповідач ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_4 .

Отже між сторонами відсутній будь-який спір, а обсяг позовних вимог свідчить, що у приватного виконавця існують труднощі у виконанні судового рішення по іншій справі, що стосується інтересів третьої особи ОСОБА_4 , тобто приватний виконавець у цій справі, на думку колегії суддів апеляційного суду, діє в інтересах однієї із сторін виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, з урахуванням оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясувавши співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, оцінивши рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що ймовірне рішення суду про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору дарування ніяким чином не впливатиме на права та обов`язки ОСОБА_1 щодо вказаного житла.

При цьому наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору дарування квартири в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом арешту житла, яким користується або розпоряджається законний власник, з огляду на те, що право власності на це житло не оспорюється.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до тлумачення скаржником норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки питання про забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з додержанням вимог процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, тому правові підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

З огляду на висновок суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без задоволення, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.