Справа № 426/839/21
РІШЕННЯ
іменем України

15 вересня 2021 року

Сватівський районний суд Луганської області у складі
головуючого судді Просіної Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Чумакової Н.С., Вітер І.П.
заявника ОСОБА_1
представника заявника адвоката Подольської Т.В.,
представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Луганській області Пономарьова В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сватове Луганської області в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Генеральне консульство України в Санкт-Петербурзі, Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про встановлення факту постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, -
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - у АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує тим, що він станом на сьогодні є громадянином Російської Федерації, народився у м. Макіївка Донецької області 30 квітня 1959 року. На разі бажає отримати громадянство України за територіальним походженням, оскільки він народився у м. Макіївка Донецької області та з 1972 року та постійно проживав зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 , 1935 року народження у АДРЕСА_1 . Після закінчення середньої школи № НОМЕР_1 у м. Ворошиловград та ПТУ №47 ОСОБА_1 вступив до Краснодарського Вищого військового училища, яке закінчив у 1981 році, після цього був направлений на військову службу СССР. Тільки у 1993 році отримав громадянство Російської Федерації. При звернені до Генерального консульства України в Санкт Петербурзі заявнику повідомили, що він має право на отримання громадянства України за територіальним походженням, однак провести вичерпну перевірку його постійного проживання у м. Луганськ не представляється можливим, у зв`язку з тим, що відповідні документи перебувають на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому заявнику необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту його постійного проживання на території України. Крім того, 21.01.2021 року заявник звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області з заявою про підтвердження факту реєстрації на території міста Луганська за станом на 24.08.1991, але на заяву надано довідку про неможливість підтвердження зазначеного факту, у зв`язку з відсутністю доступу до документів та баз даних на тимчасово окупованій території у м. Луганськ. Отже, вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року може свідчити, зокрема запис про перелік, що в`їжджають по ордеру з правом на житлову площу у ордері № 6045, довідка Міністерства оборони РФ від 24.02.2021 року, запис у паспорті громадянина РФ, виданий 03.08.2004 року, про взяття на облік 13.08.1993 року після прибуття з м. Луганськ Україна.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 09 березня 2021 року наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 26 квітня 2021 року було відкрито провадження по справі та призначене судове засідання, а також витребувано з Центру обробки спеціальної інформації Адміністрації державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна), відомості про те, чи перетинав державний кордон України в будь-якому напрямку за період з 1981 року по теперішній час громадянин Росії ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області та залучено до участі у справі, в якості заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Луганській області.

17.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь з Центру обробки спеціальної інформації Адміністрації державної прикордонної служби України.

09.07.2021 року від Управління Державної міграційної служби України в Луганській області до суду надійшли пояснення в яких вони просять суд відмовити в задоволені заяви, оскільки заявник ОСОБА_1 звернувся до суду для встановлення належності до громадянства України, але заявник ОСОБА_1 народився на території України та має право набути громадянство на території України, з цих підстав, тобто ним не вірно обраний спосіб захисту. З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 відсутній в паспорті громадянина СРСР штамп «Україна», тобто заявник змінив його на паспорт громадянина Російської Федерації. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази його постійного проживання, свідки також не підтвердили факт постійного проживання заявника на території України. (Т. 1 а.с.212 -215)

11.08.2021 року від представника заявника адвоката Подольської Т.В. на адресу суду надійшли письмові пояснення (заперечення) стосовно пояснень заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Луганській області та заперечила посилання на не той обраний заявником спосіб набуття громадянства України, оскільки це умови набуття та з відповіді Генерального консульства України в Санкт-Петербурзі чітко вбачається, що у разі надання Заявником документів, зокрема рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території яка стала територією України, тому заявник і звернувся до суду з метою підтвердження зазначеного факту. Також в матеріалах справи достатньо доказів постійного проживання заявника на території України, а саме копія ордеру, копія паспорту громадянина СРСР з відміткою про місце проживання, копія паспорта громадянина Російської Федерації в якому міститься запис про взяття на облік 13.08.1993 року після прибуття з м. Луганськ, Україна та копія довідки Міністерства оборони РФ від 24.02.2021, яка містить запис про місце проживання ОСОБА_1 в м. Ворошиловград (Луганськ). Посилання представника заінтересованої особи, що перебування на військовій службі тим самим підтверджується відсутність постійного проживання є необґрунтованими, оскільки п.п. 8, 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень від 27 червня 2006 року № 588/2006) відмітка про прописку у паспорті колишнього громадянина СРСР свідчить про факт постійного проживання людини за місцем реєстрації. Щодо свідків, то вони містять дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт постійного проживання заявника станом на 24.08.1991 року на території України. Крім того, заявник на території РФ родичів немає, пенсію військову не отримує.(Т. 2 а.с. 1-6)

Представника заінтересованої особи - Генерального консульства України в Санкт-Петербурзі у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про час, дата та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на офіційну електрону адресу.(Т.1 а.с.140, 210, 247, Т.2 а.с.27, 43)

В судовому засіданні заявник та його представник в режимі відеоконференції заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник заявника вважає, що є всі підстави для задоволення заяви, оскільки факт постійного проживання підтверджується копією ордеру, копією паспорту громадянина СРСР з відміткою про місце проживання, копією паспорта громадянина Російської Федерації в якому міститься запис про взяття на облік 13.08.1993 року після прибуття з м. Луганськ, Україна та копією довідки Міністерства оборони РФ від 24.02.2021, яка містить запис про місце проживання ОСОБА_1 в м. Ворошиловград (Луганськ). Також ОСОБА_1 пояснив, що наразі бажає отримати громадянство України. Він народився в м. Макіївка Донецької області, з 1972 року та постійно проживав зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 , 1935 року народження у АДРЕСА_1 . Мав реєстрацію в м. Луганськ. На протязі всього часу до 2012 року постійно приїздив до м. Луганськ. Він мав відпустку терміном приблизно 50 днів і кожну відпустку два рази на рік приїздив до м. Луганськ, на своє постійне місце проживання. Під час приїзду мав при собі відпускний квиток і відмічався у коменданта ОСОБА_5 , а потім відмічався про своє відбуття. На разі він отримує не військову пенсію, а пенсію за віком приблизно 9000 рублів.

Представника заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Луганській області,ОСОБА_6 у судовому засіданні просив в задоволенні заяви відмовити.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що в 1983 році вона познайомилася зі своїм чоловіком в м. Луганськ, а ОСОБА_1 є його другом. Вона знає, що заявник проживав в АДРЕСА_2 до 1993 року. ОСОБА_1 служив та був моряком. До м. Луганськ приїздив постійно. На питання представника заявника, свідок повідомила, що підтверджує факт постійного проживання заявника в м. Луганськ, оскільки про це їй відомо від чоловіка та вона сама знає. На питання головуючої повідомила, що вдома у заявника в м. Луганськ не була, де працював не знає, відкіля приїздив також не знає. Він приходив до них додому. Повідомила, що в 1991 році вона рідка зустрічалася з ОСОБА_1 , а її чоловік постійно. Вона знає те що заявник проживав в м. Луганськ до 1993 року зі слів чоловіка, постійно вона з заявником не зустрічалася.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відеоконференції пояснила, що її брат ОСОБА_1 проживав з 1972 року по 2012 рік постійно в м. Луганськ, проживав все свої життя, але після того як померла його мати він переїхав з м. Луганськ до м. Калінінград, мати померла в 2012 році. Дані факти їй відомі оскільки все своє дитинство вона провела в гостях у його матері по 1995 рік. Пізніше вона вже не їздила, але її мати їздила доглядати за рідною сестрою. В 1990 році свідку було 12 років, вона приїздила до брата та тітки на зимових та літніх канікулах. Проживали за адресою АДРЕСА_1 , там мешкали тітка та брат. Проживала вони лише у двох. У ОСОБА_1 є двоє дітей донька та син, діти народилися в ОСОБА_7 . Свідок їх декілька разів бачила в м. Луганськ. На питання представника заявника, повідомила, що бачила доньку заявника Вероніку в м. Луганськ. Крім того, повідомила, що вони разом з тіткою та заявником проводили час в ляльковому театрі та кінотеатрі м. Луганськ.

Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи - Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області, актовий запис № 766. (Т.1 а.с. 12)

Згідно копії ордеру №6045 від 31.07.1972 року зазначено, що ОСОБА_1 вселився на житлову площу у АДРЕСА_1 разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_2 (Т.1 а.с. 16-17)

Відповідно до копії атестата про середню освіту вбачається, що ОСОБА_1 закінчив у 1976 році школу №17 м. Ворошиловоград. (Т.1 а.с. 52-53)

Відповідно до копії довідки Міністерства оборони РФ від 24.02.2021 року, зазначено, що заявника ОСОБА_1 зараховано в вищій учбовий заклад МО СРСР в 1977 році та мав місце проживання АДРЕСА_1 . (Т.1 а.с. 19)

Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації, що виданий 03.08.2004 на ім`я ОСОБА_1 в якому міститься запис про взяття на облік 13.08.1993 році, прибув з м. Луганськ. (Т.1 а.с. 21-24)

Копією паспорта громадянина Російської Федерації, що виданий 08.10.2020 на ім`я ОСОБА_1 підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації. (Т.1 а.с. 25-26)

Згідно нотаріально посвідченої копії паспорту громадянина СРСР серії НОМЕР_2 від 09.07.1975 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, мається відмітка - прописаний АДРЕСА_1 ). (Т.1 а.с. 183-189)

Із нотаріально посвідченої копії військового квитка ГР № НОМЕР_3 виданого Ленінградським РВК м. Калінінграда (обл.), дата видачі 28.01.1993 році ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_4 з 05 серпня 1977 року по 20 січня 1993 року, військову присягу прийняв 11 вересня 1977 року, з 05.08.77 по 22.07.81 - курсант, з 22.07.81 - 03.05.84 - пом. начальника штабу, спец зв`язку, 03.05.84 - 19.02.86 - ст. офіцер начальник зміни, 19.02.86 - 20.01.93 - флагманський спеціаліст СПС, звільнений у запас за власним бажанням (05.08.1977 по 20.01.1993), на обліку з 20.01.1993 року, знятий з обліку 20.12.2019, дружина ОСОБА_8 - розлучений, донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (Т.1 а.с. 166-182)

Копією відповіді Генерального консульства України в Санкт Петербурзі від 10.12.2020 року заявнику повідомили, що він має право на отримання громадянства України за територіальним походженням, однак провести вичерпну перевірку його постійного проживання у м. Луганськ не представляється можливим, у зв`язку з тим, що відповідні документи перебувають на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому заявнику необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення юридичного факту його постійного проживання на території України. Крім того, відповідно до п.п.24-35 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походження особа повинна подати перелік документів, зокрема: заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, дві фотокартки, зобов`язання припинити іноземне громадянство, документ, що підтверджує факт народження або постійного проживання та що засвідчують родинні відносини. В разі подання заявником рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року, а також довідок територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та проте, що за станом 24.08.1991 заявник перебував в громадянстві колишнього СРСР, Генеральне консульство України може розглянути клопотання про встановлення належності до громадянства України. (Т.1 а.с. 28-29)

Крім того, відповідно до відповіді Управління Державної міграційної служби України в Луганській області зазначено, що неможливо перевірити факт реєстрації заявника за адресою: АДРЕСА_1 у період з 1972 по 1993 роки, у зв`язку з відсутністю доступу до документів та баз даних на тимчасово окупованій території у м. Луганськ.(Т.1 а.с.30)
Відповідно до відповіді з Центру обробки спеціальної інформації Адміністрації державної прикордонної служби України від 13.05.2021 вбачається, що за період з 14.05.2016 по 14.05.2021 в базі даних про перетин державного кордону, лінії розмежування громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 не виявлено. Також повідомили, що інформація у базі даних зберігається протягом п`яти років.(Т.1 а.с.123)

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Мета заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в цілому та, зокрема, факту постійного проживання на території України, є обов`язковою та має бути зазначена у заяві про встановлення факту та в рішенні суду, що випливає зі ст.318, 319 ЦПК України.

Згідно пояснень заявника в судовому засіданні та змісту заяви, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року йому необхідне для набуття громадянства України.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

На підставі ст. 6 ЗУ «Про громадянство України», громадянство України набувається, зокрема: за народженням; за територіальним походженням.

На підставі ст. 8 ЗУ «Про громадянство», зокрема, громадянство України набувається за територіальним походженням, в разі постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах».

Безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215 від 27.03.2001 р., з послідуючими змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала 24.08.1991 р. на території, що стала територію України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», ст. 8 ЗУ «Про громадянство», подає документи передбачені п. 24 цього порядку, а також документ, що підтверджує факт проживання особи на зазначених територіях.

Окрім того, згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІстаном на 24.08.1991(13.11.1991).

Зі змісту ч. 3 ст. 12 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства, заявником не надано жодного документу, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (копію домової, по будинкової, квартирної книги зі штампом реєстрації на території України у цей період, копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з внесенням напису органами внутрішніх справ України «громадянин України», копію трудової книги або довідки з місць роботи в Україні, довідки про перебування особи на обліку медичного закладу або медичну книжку, акти ДРАЦС, тощо).

Посилання заявника та його представника, що копією паспорта громадянина Російської Федерації в якому міститься запис про взяття на облік 13.08.1993 року після прибуття з м. Луганськ, Україна, підтверджується, що заявник прибув з м. Луганськ саме в 1993 році, суд до уваги не приймає, оскільки в паспорті лише зазначено, що ОСОБА_1 взятий на облік у 1993 році, а не зазначено що він прибув у 1993 році з м. Луганськ.
Крім того, як встановлено в судовому засіданні та ці дані підтверджує заявник, що у період з 05 серпня 1977 року по 20 січня 1993 року він проходив військову службу на території Російської Федерації, громадянство Російської Федерації отримав у 1993 році, що виключає факт постійного (протягом останніх п`яти років) проживання на території України на дату проголошення незалежності 24 серпня 1991 року.

Факт перебування ОСОБА_1 на військовій службі та не проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року підтверджується і копією військового квитка ГР № НОМЕР_3 виданого Ленінградським РВК м. Калінінграда (обл.) про проходження військової служби у в/ч НОМЕР_4 м. Омск з 05 серпня 1977 року по 20 січня 1993 року, оскільки його останнім місцем проходження військової служби був флот та з 19.02.86 по 20.01.93 роки заявник мав посаду флагманський спеціаліст СПС, що виключає його повернення кожного дня до свого місця прописки в м. Луганськ. (Т.1 а.с. 166-182)

Посилання заявника, проте, що він мав відпустку терміном приблизно 50 днів і кожну відпустку два рази на рік приїздив до м. Луганськ, не свідчить про безперервність проживання заявника на території України.
Показання свідків не можуть вважатися достатніми доказами факту постійного проживання заявника на території України до 1993 року, оскільки безперервність проживання заявника на території України у спірний період свідками не підтверджено, а лише зазначено свідком ОСОБА_3 , що відомості про заявника їй були відомі від її чоловіка, оскільки постійно з заявником не зустрічалася, тобто в цій частині її показання ґрунтуються виключно на повідомленнях інших осіб, відтак, є показаннями з чужих слів відповідно до ст. 90 ЦПК України.

Щодо показів свідка ОСОБА_4 , то суд бере до уваги та враховує той факт, що в 1990-1992 роках свідку було 12-14 років, а предметом доказування у даній справі є обставини майже тридцятирічної давнини, тому достовірність та точність повідомлених вказаним свідком відомостей, обґрунтовано ставляться під сумнів.
На думку суду, також безпідставним є посилання представника заявника, як на підставу для задоволення заяви у даному випадку, на п.п.8,9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України №215 від 27.03.2001 р. (далі - Порядок), за положеннями яких для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 24 серпня 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, тобто відмітка про прописку у паспорті колишнього громадянина СРСР свідчить про факт постійного проживання людини за місце реєстрації, оскільки дані пункти Порядку регулюють подачу документів, що подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України відповідно до ст.3 Закону України "Про громадянство України", а п.п. 24-35 Порядку регулюють подачу документів, що подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст.8 Закону України "Про громадянство України", а саме: набуття громадянства України за територіальним походженням, про що і просить заявник.

Враховуючи предмет дослідження факт проживання особи у певний час, висновок про встановлення такого факту жодним чином не може бути пов`язаний із фактом проживання у інший час.
Будь-яких достовірних даних на підтвердження факту постійного (безперервного) проживання на території України у відповідності до критеріїв, визначених ст.1 Закону України «Про громадянство України» станом на 24.08.1991 року заявником чи його представником суду не надано.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, показань свідків, доказів, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судприходить до висновку, що заявником беззаперечно не доведено факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, у зв`язку з чим у задоволенні заяви суд відмовляє.

Керуючись ст. ст.2, 4,10,13, 76-81, 258- 259, 268, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Подольська Т.В., заінтересовані особи - Генеральне консульство України в Санкт-Петербурзі, Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про встановлення факту постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді з 22 вересня 2021 року по 01 жовтня 2021 року повний текст рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Суддя: Я.В. Просіна