Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/3355/13-ц

19 липня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретарів - Кушнірчук М.Д., Нагорняк Г.М.,

з участю: прокурора - Криклія Л.В.,

позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

їхнього представника, адвоката - Семківа М.Н.,

представника Переріслянської ТГ - Дайнеги В.Р.,

відповідача - ОСОБА_3 ,

її представника, адвоката - Романишина Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Надвірнянського району (прокурора Надвірнянської окружної прокуратури) в інтересах держави в особі Переріслянської сільської ради, третя особа на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою державної власності, звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2013 року прокурор Надвірнянського району в інтересах держави в особі Волосівської сільської ради, третя особа на стороні позивача: Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою державної власності, звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою державної власності територіальної громади с.Волосів, Надвірнянського району, площею 0,0044 га., по АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно встановленої бетонної огорожі земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 та повернути територіальній громаді с.Волосів самовільно зайняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до її присадибної ділянки.

Крім того, просив зобов`язати ОСОБА_3 відновити попередні межі присадибної земельної ділянки для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 і проїжджу частину АДРЕСА_1 та покласти на відповідача судові витрати по справі.

03.05.2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 також звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Просили суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (дорогою) територіальної громади села, площею 0,0044 га., по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу (знесення) самовільно встановленої бетонної огорожі вказаної земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 та повернути територіальній громаді с.Волосів Надвірнянського району самовільно заняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до присадибної ділянки ОСОБА_3 , а також стягнути на їх користь судові витрати по справі.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 19.05.2017 року об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки із справою за позовом прокурора Надвірнянського району в інтересах держави в особі Волосівської сільської ради, третя особа на стороні позивача: Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою державної власності, звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог за №97-2210 вих.15 від 15.09.2015 року, прокурор просив зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою державної власності територіальної громади с.Волосів, Надвірнянського району, площею 0,0064 га. по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно встановленої бетонної огорожі земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 , та повернути територіальній громаді с.Волосів, самовільно зайняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до її присадибної ділянки.

Також просив зобов`язати ОСОБА_3 відновити попередні межі присадибної земельної ділянки для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 та проїжджу частину АДРЕСА_1 , а також покласти на відповідача судові витрати по справі.

Відповідно до ухвали суду від 26.05.2017 року третю особу по даній справі - Державну інспекцію сільського господарства в Івано-Франківській області було замінено її правонаступником Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 04.01.2018 року по даній справі в якості заінтересованої особи на стороні позивача було залучено Переріслянську сільську раду.

В судовому засіданні прокурор Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області вимоги позову підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити. Також підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і просив їх задоволити.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та їх представник в судовому засіданні аналогічно підтримали поданий ними позов та позов прокурора, які просили задоволити в повному обсязі.

У своєму відзиві на позовні заяви прокурора Надвірнянської окружної прокуратури, ОСОБА_1 , Бариляка Я.Г. відповідач ОСОБА_3 зазначила, що позивачами на обґрунтування своїх позовних вимог не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на те, що нею допущені порушення земельного, що полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка є частиною проїжджої частини дороги вул.Мазепи в с.Волосів, Надвірнянського району.

В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали поданий відзив на позоні заяви та просили відмовити прокурору Надвірнянської окружної прокуратури, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в задоволенні їх позовних вимог з підстав наведених у ньому.

Представник третьої особи на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не прибув, натомість направив на адресу суду письмове пояснення, в якому зазначив, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду та просить проводити розгляд даної справи без участі представника Головного управління.

В попередні судові засідання представник Переріслянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області не прибував, натомість 18.02.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання за підписом сільського голови ОТГ Молдавчука В.І., в якому він зазначає, що Переріслянська сільська рада позов підтримує повністю та просить суд продовжувати і завершувати розгляд справи без участі їхнього представника. В прийнятті рішення по даній справі Переріслянська сільська рада покладається на розсуд суду.

Крім того, 19.07.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання за підписом сільського голови Молдавчука В.І., в якому він вказує, що в зв`язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника, у зв`язку з хворобою, просить розгляд справи провести без участі їхнього представника.

Разом з тим, в судовому засіданні 26.05.2021 року представник Переріслянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області Дайнега В.Р. суду пояснив, що 18.03.2021 року комісією з розгляду земельних спорів виконкому сільської ради було проведено обстеження ділянки дороги в районі вулиці господарства відповідача ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що фактична ширина дороги на зазначеній ділянці дозволяє безперешкодно проїхати двом автомобілям одночасно у протилежних напрямках, тому даний позов слід відкликати.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника Переріслянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог аб заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням №82-8/2007 від 17.08.2007 року 8 сесії 5 демократичного скликання Волосівської сільської ради «Про передачу у власність земельної ділянки», передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,2500 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , і є в її користуванні за рахунок земель житлової та громадської забудови.

На підставі вказаного рішення сесії Волосівської сільської ради Управлінням Держкомзему в Надвірнянському районі 14.12.2009 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №020278, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №85.

Однак, проведеною прокуратурою Надвірнянського району перевіркою додержання вимог чинного законодавства, що регулює земельні відносини у сфері державної та комунальної власності було встановлено, що ОСОБА_3 в порушення вимог ст.ст.116, 118, 125, 126 ЗК України без набуття права власності чи права користування земельною ділянкою, самовільно зайняла та використовує земельну ділянку, площею 0,0044 га. шляхом встановлення бетонного фундаменту для огорожі.

Факт порушення ОСОБА_3 вимог земельного законодавства зафіксований в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.08.2012 року, складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області за участі головного архітектора Надвірнянського району.

Зокрема, встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняла частину проїжджої дороги шляхом встановлення бетонного фундаменту для огорожі і орієнтовна площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить 0,0044 га. Дана земельна ділянка відноситься до земель житлово-громадської забудови, до земель Волосівської сільської ради.

22.08.2012 року відносно ОСОБА_3 державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області складено протокол про адміністративне правопорушення №000015 за самовільне зайняття земельної ділянки, відповідальність за яке передбачено ст.53-1 КУпАП. 22.08.2012 року згідно постанови про накладення адміністративного стягнення №000015 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 204 грн.

У вказаних документах було зафіксовано, що ОСОБА_3 самовільно зайняла частину проїжджої дороги, шляхом встановлення бетонного фундаменту для огорожі. Орієнтовна площа самовільно зайнятої ділянки становить 0,0044 га.

Проте, вказана постанова згідно постанови Надвірнянського районного суду від 11.04.2014 року скасована у зв`язку із процесуальними порушеннями, допущеними державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 .

Разом з тим, незважаючи на можливі заходи адміністративного впливу, останньою не було звільнено самовільно зайняту земельну ділянку.

30.10.2012 року повторною перевіркою державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області було встановлено, що ОСОБА_3 не звільнила самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0044 га. по АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження земельної ділянки від 15.07.2013 року, складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області, на час проведення обстеження земельної ділянки встановлено, що самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,0044 га. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 не звільнена і не приведена у стан придатний до використання.

Самовільно захоплена земельна ділянка ОСОБА_3 є державною власністю, знаходиться в межах населеного пункту і відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України перебуває у віданні Волосівської сільської ради Надвірнянського району.

Таким чином, відмова відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку обмежує державу в особі Волосівської сільської ради в праві розпоряджатися нею та використовувати за своїм призначенням, чим завдається істотна шкода державним інтересам.

Суд зауважує, що згідно норм земельного законодавства України, зокрема ст.ст.116, 125, 126 ЗК України, право власності та право користування земельною ділянкою набувається тільки у порядку і тільки з підстав передбачених законом.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_3 у встановленому законом порядку та з підстав передбачених законом, право власності або право користування на земельну ділянку площею 0,0044 га. не набула і документи, які б посвідчували належним чином право власності або право користування вищевказаною земельною ділянкою у відповідача відсутні.

Крім того, судом встановлено, що позивачі по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на даний час проживають в АДРЕСА_2 . Їхньою сусідкою є відповідач ОСОБА_3 , якій на праві власності належить сусідня із ними земельна ділянка розміром 0,25 га., за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, як виявлено вищевказаною перевіркою, відповідач ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку площею 0,0044 га. по АДРЕСА_1 , що згідно генерального плану села є частиною проїжджої дороги, встановивши на ній бетонний фундамент для огорожі. Разом з тим, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в області Будзак Н. було зобов`язано ОСОБА_3 звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, що нею зроблено не було.

18.07.2013 року сільськогосподарською інспекцією за участі сільського голови Волосівської сільської ради було повторно обстежено земельну ділянку ОСОБА_3 та встановлено, що вона продовжує незаконно, всупереч власному державному акту, згідно до якого їй передано 0,25 га., використовувати частину проїжджої дороги в розмірі, що складає 0,0044 га.

Зайняття відповідачем частини громадської дороги та встановлення на ній бетонної огорожі створює перешкоди позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , як мешканцям села та сусіднім землекористувачам в користуванні дорогою. Добровільно звільнити самовільно захоплену земельну ділянку та знести огорожу ОСОБА_3 відмовляється.

Відповідач ігнорує будь-які заперечення сільської ради та сусідів з приводу приєднання до своєї земельної ділянки частини громадської дороги.

Протоколом засідання земельної комісії Волосівської сільської ради від 05.06.2013 року також зафіксовано, що ОСОБА_3 самовільно збільшила площу своєї земельної ділянки, захопивши проїжджу частину дороги в АДРЕСА_1 , ширина якої згідно генерального плану становить 12 м., звівши бетонну огорожу, чим перешкоджає громаді села користуватися громадською дорогою.

Враховуючи наведене, суд констатує наступне.

Абзацом 1 ч.1, ч.2 ст.116 ЗК України, закріплено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, судом з`ясовано, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №020278, виданого на підставі рішення сесії Волосівської сільської ради №82-8/2007 від 17.08.2007 року, відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,2500 га., розташованої по АДРЕСА_1 , призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0028 (т.1 а.с.7).

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, проведеною перевіркою додержання вимог земельного законодавства в с.Волосів Надвірнянського району, було встановлено, що ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку площею 0,0044 га. в АДРЕСА_1 , яка згідно генерального плану села є частиною проїжджої дороги, встановивши на ній бетонний фундамент для огорожі.

Вказані обставини також підтверджуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.08.2012 року, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30.10.2012 року, актом обстеження земельної ділянки від 15.07.2013 року, протоколом засідання земельної комісії Волосівської сільської ради від 05.06.2013 року, актом про самозахоплення земельної ділянки від 02.11.2009 року та додатком до нього, копії яких долучені до матеріалів справи (т.1 а.с.8-9, 14, 15-16, 17, 64-65).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно ухвали суду спеціалістом директором ПП «Карпатигеодезпроект» ОСОБА_6 було проведено виконання робіт із землеустрою для встановлення (відновлення) зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 , за результатами чого встановлено, що площа земельної ділянки, яку остання самовільно зайняла, становить 0,064 га., а не 0,044 га., як зазначено у позовній заяві прокурора Надвірнянського району (прокурора Надвірнянської окружної прокуратури) в інтересах держави в особі Переріслянської сільської ради.

Крім того, згідно ухвали Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2019 року було задоволено клопотання позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і призначено по даній справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1) чи відповідають на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_3 межам та розмірам зазначеним в державному акті зі сторони АДРЕСА_1 ? 2) скільки фактично знаходиться в користуванні земельної ділянки у гр. ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 ? 3) чи відповідає фактичний порядок користування земельної ділянки розмірам земельної ділянки зазначеної в правовстановлюючому документі (державному акті)? 4) яка фактична ширина АДРЕСА_1 від огорожі встановленої ОСОБА_3 за задресою АДРЕСА_1 ?

За результатами проведення вказаної експертизи складено висновок експерта №2046/19-28/2179/2180/20-28 від 18.09.2020 року, згідно якого, вирішуючи поставлені запитання, експертом встановлено наступне:

1. Встановлено, що на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідають межам та розмірам зазначеним в державному акті зі сторони АДРЕСА_1 , а саме фактична протяжність земельної ділянки зі сторони АДРЕСА_2 є більша від визначеної державним актом на 1,5 м.

2. За результатами проведеного обстеження і топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0028, за адресою АДРЕСА_1 , що на гр. ОСОБА_3 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №020278 від 21.12.2004, встановлено, що фактично в користуванні гр. ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка площею 0,2916 га.

3. Фактичний порядок користування земельної ділянки не відповідає розмірам земельної ділянки зазначеної в правовстановлюючому документі (державному акті). Однак в даному випадку слід зазначити, що за даними Публічної кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua), яка згідно ст.ст.1, 2, 35, 36 Закону України "Про Державний земельний кадастр" є офіційними відомостями Державного земельного кадастру, в розділі шари аналітичні, а саме в шарі ділянок з помилками геометрії міститься земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0028.

4. За результатами камеральної обробки отриманих даних при топографо-геодезичній зйомці і проведеного дослідження встановлено, що фактична ширина вулиці Мазепи в с.Волосів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області від огорожі встановленої ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 становить 7.24 м. (т.4 а.с.3-15).

Як закріплено в ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 ЗК України (чинних на момент виникнення спірних правовідносин), землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, оскільки Волосівською сільською радою рішення про надання відповідачу ОСОБА_3 у власність або в користування спірної земельної ділянки не приймалося та дозвіл на встановлення огорожі на спірній ділянці не надавався, вказана земельна ділянка є самовільно зайнятою та підлягає звільненню та приведенню у первинний стан за рахунок відповідача.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту «д» ч.1 ст.6 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать: вжиття відповідно до закону заходів щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власникам або користувачам.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення ць-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки зійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Суд констатує, що відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зі змісту ст.81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника Переріслянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, а також докази зібрані в ході розгляду даної справи, зокрема висновок експерта №2046/19-28/2179/2180/20-28 від 18.09.2020 року, складений за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, судом достовірно встановлено, що на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_3 не відповідають межам та розмірам зазначеним в державному акті зі сторони АДРЕСА_1 і за результатами проведеного обстеження і топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0028, за адресою АДРЕСА_1 , з`ясовано що фактично в користуванні відповідача по справі ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка площею 0,2916 га., а тому фактичний порядок користування земельної ділянки не відповідає розмірам земельної ділянки зазначеної в правовстановлюючому документі, - державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №020278.

Таким чином, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області та позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про те, що відповідач ОСОБА_3 самовільно зайняла та використовує земельну ділянку, площею 0,0064 га. шляхом встановлення бетонного фундаменту для огорожі, чим чинить перешкоди у користуванні даною земельною ділянкою (дорогою) державної власності Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області по АДРЕСА_1 , що на переконання суду стороною відповідача не спростовано.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора Надвірнянського району (прокурора Надвірнянської окружної прокуратури) в інтересах держави в особі Переріслянської сільської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою державної власності, звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки до ОСОБА_3 , підлягають до задоволення.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , з відповідача в користь позивача ОСОБА_4 слід стягнути 640 грн. 00 коп. сплаченого ним судового збору за пред`явлення позову до суду.

Разом з тим, відповідно до п.11 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент звернення до суду), від сплати судового збору звільнялися органи прокуратури - при здійсненні своїх повноважень.

За таких обставин прокурор Надвірнянського району (прокурор Надвірнянської окружної прокуратури), який діє в інтересах держави в особі Переріслянської сільської ради звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 908 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі наведеного, ст.ст.14 Конституції України, ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст.3, 13, 16, 391 ЦК України, ст.ст.83, 91, 103, 104, 116, 118, 125, 126, 152, 153, 158, 212 ЗК України та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позови прокурора Надвірнянського району (прокурора Надвірнянської окружної прокуратури) в інтересах держави в особі Переріслянської сільської ради, третя особа на стороні позивача: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою державної власності, звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою (дорогою) державної власності Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області площею 0,0044 га по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу (знесення) самовільно встановленої бетонної огорожі земельної ділянки з боку АДРЕСА_1 та повернути Переріслянській сільській раді Надвірнянського району Івано-Франківської області самовільно зайняту за рахунок цієї огорожі частину дороги, яка прилягає до її присадибної ділянки.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 відновити попередні межі присадибної земельної ділянки для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 та проїжджу частину вул. Мазепи.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 - 640 гривень сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , Переріслянській сільській раді, Надвірнянського району, Івано-Франківської області на користь держави 908 гривень 00 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 29.07.2021 року.