Справа № 703/2714/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю секретаря судового засідання Харченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара Володимира Олександровича,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара В.О. щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Скарга обґрунтована тим, що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області розглянуто справу за його позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 .

За результатами розгляду вказаної справи між сторонами досягнуто мирової угоди та прийнято рішення про її затвердження. Ухвала суду про затвердження мирової угоди набрала законної сили.

У зв`язку з наведеними 30 вересня 2020 року він звернувся із заявою до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове виконання вказаного судового рішення.

Однак, 26 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Теліженко В.О. було направлено повідомлення ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

У зв`язку з наведеним зазначені дії державного виконавця були оскаржені до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. За результатами розгляду скарги на дії державного виконавця Смілянським міськрайонним судом було відмовлено у задоволенні скарги.

Постановою Черкаського апеляційного суду рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця було скасовано. Апеляційним судом зазначено, що державним виконавцем Теліжко В.О. не враховано положення ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними. Старшого державного виконавця зобов`язано повторно вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з урахуванням вимог постанови Черкаського апеляційного суду.

02.08.2021 скаржник повторно направив до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву на примусове виконання рішення суду.

09.08.2021 старший державний виконавець Капшитар В.О. направив йому повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Вважає, що державний виконавець умисно не вжив заходів до виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області та постанови Черкаського апеляційного суду, які набрали законної сили. Відтак просив визнати протиправними дії старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара В.О. щодо повернення без прийняття до виконання ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 09.08.2021 винесене старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитарем В.О. за виконавчим документом, яким є ухвала від 26 грудня 2019 року Смілянського міськрайонного ; зобов`язати старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара В.О. відкрити виконавче провадження за виконавчим документом ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 26 грудня 2019 року, без сплати авансового внеску та вжити всі необхідні заходи спрямовані на виконання рішення суду. Проосив також за результатами розгляду скарги постановити окрему ухвалу за фактом невиконання постанови Черкаського апеляційного суду від 10.06.2021.

В судове засідання скаржник не з`явився, подав суду заяву в якій розгляд скарги просив проводити без його участі, на задоволенні скарги наполягав.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення по суті скарги, які аналогічні викладеним у скарзі обставинам.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином.

Старший державний виконавець Капшитар В.О. в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на скаргу в якому зазначив, що ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2019 не містить строку пред`явлення до виконання та чітко не передбачає заходів примусового виконання рішення, які має здійснювати державний виконавець при її виконанні та строків для добровільного виконання, тому державним виконавцем правомірно винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Суд, дослідивши матеріали скарги приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Смілянської міської ради як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною затверджено мирову угоду з визначенням способу участі у вихованні дитини.

Як вбачається з матеріалів поданої скарги, що не заперечується державним виконавцем у поданому відзиві, 30 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове виконання вказаного судового рішення.

26 жовтня 2020 року старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Теліженко В. О. було направлено повідомлення ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

У зв`язку з наведеним зазначені дії державного виконавця були оскаржені до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. За результатами розгляду скарги на дії державного виконавця Смілянським міськрайонним судом було відмовлено у задоволенні скарги.

Постановою Черкаського апеляційного суду рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця було скасовано. Апеляційним судом зазначено, що державним виконавцем Теліжко В.О. не враховано положення ст. 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними. Старшого державного виконавця зобов`язано повторно вирішити питання про відкриття виконавчого провадження з урахуванням вимог постанови Черкаського апеляційного суду.

02.08.2021 скаржник повторно направив до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву на примусове виконання рішення суду.

09.08.2021 старший державний виконавець Капшитар В.О. направив йому повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Повідомлення державного виконавця мотивовано тим, що ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2019 не містить строку пред`явлення до виконання та чітко не передбачає заходів примусового виконання рішення, які має здійснювати державний виконавець при її виконанні та строків для добровільного виконання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2021 року визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.18 ЦПК України передбачено судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з п. 1 ч. 1.ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного устатті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» за рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Відповідно до ст.208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Разом з тим, як вбачається з п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, а пунктами 6,7 частини 4 ст.4 визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею та виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Аналіз положень ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначені обов`язкові реквізити виконавчого документа, у взаємозв`язку з частиною четвертою цієї статті, якою визначені підстави для повернення без виконання виконавчого документа, свідчить, що органи державної виконавчої служби та в окремих випадках приватні виконавці здійснюють примусове виконання виключно тих судових рішень, резолютивна частина яких містить зобов`язання, що може бути виконане внаслідок застосування одного із заходів примусового виконання рішення.

До таких заходів примусового виконання рішення стаття 10 вищевказаного Закону відносить: звернення стягнення на майно; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборону боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем.

Водночас, наведений перелік не є вичерпним. У залежності від змісту зобов`язання до боржника можуть застосовуватися й інші заходи примусового виконання рішення, що забезпечують досягнення мети виконавчого провадження.

Як вбачається з ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року за результатами розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною затверджено мирову угоду з визначенням способу участі сторін у вихованні дитини.

Таким чином, резолютивна частина рішення суду про визначення способу участі сторін у вихованні дитини установлює імперативний обов`язок боржника вчинити конкретні дії, що в розумінні статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» є одним із заходів примусового виконання рішення.

З урахуванням викладеного, висновок державного виконавця, що рішення суду в справі №703/2714/19 не передбачає заходів примусового виконання рішень і щодо неможливості його примусового виконання - є помилковим.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 8 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов`язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов`язки, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина.

Однак державним виконавцем вимоги Закону щодо примусового виконання рішення суду проігноровано та безпідставно не прийнято до виконання, а тому його дії щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є неправомірними.

Щодо не зазначення в ухвалі суду строку пред`явлення виконавчого документа до виконання суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ч. 1ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження`у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили, строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до ч.1ст.12Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісії по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року набрала законної сили 10 січня 2020 року, таким чином саме з цієї дати починається перебіг строку пред`явлення судового рішення до виконання.

Відтак не зазначення в ухвалі суду строку пред`явлення до виконання судового рішення не є підставою для повернення виконавчого документу без виконання стягувачу, оскільки державний виконавець повинен застосовувати положення ч.1 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» та виходити із загального строку пред`явлення таких документів до виконання.

Закон України «Про виконавче провадження» надає право органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю повернути заявнику (стягувачу) виконавчий документ без прийняття до виконання у випадках, наведених у частині 4 статті 4 Закону № 1404-VIII, перелік яких є вичерпним, шляхом оформлення письмового повідомлення.

Разом з тим повідомлення про повернення виконавчого документу носить інформаційний характер, не є ні нормативно-правовим актом, ні правовим актом індивідуальної дії, відтак суд не вбачає підстав для задоволення вимоги скаржника в частині скасування винесеного державним виконавцем повідомлення про поверненян виконавчого документу.

Також суд не вбачає підстав на даному етапі розгляду скарги у винесенні окремої ухвали за фактом невиконання постанови Черкаського апеляційного суду від 10.06.2021.

Згідно з ч. 2ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара Володимира Олександровича задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара Володимира Олександровича щодо повернення без прийняття до виконання виконавчого документа - ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року у справі №703/2714/19.

Зобов`язати старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара Володимира Олександровича відкрити виконавче провадження за виконавчим документом - ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року у справі №703/2714/19.

У задоволенні решти вимог скаржника - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 05 жовтня 2021 року.

Суддя І.Я. Биченко