Дата документу 28.09.2021 Справа № 328/1586/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 328/1586/21 Головуючий у 1 інстанції: Петренко Л.В.
№ 22-ц/807/3127/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача ОСОБА_3 , про виділ в натурі частки із спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала не відповідає таким вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із спільної часткової власності, в якому просила виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна, належних ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , 1/2 частин житлового будинку , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з приміщень житлового будинку, позначеного в експлікації внутрішніх площ до плану будинку, як приміщення квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 79,0 м2, які на плані будови будинку вказані, як: коридор ( 2-1) площею 8,0 м2; кімната ( 2-2) площею 16,6 м2; кімната ( 2-3) площею 16,3 м2; кімната (2-4) площею 9,5 м2; кімната ( 2-5) площею 8,6 м2; сан. вузол ( 2-6) площею 3,4 м2; кімната ( 2-7) площею 6,0 м2; сіни (І) площею 3,5 м2; кухня ( її) площею 7,1 м2; - припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

17 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача ОСОБА_3 , про виділ в натурі частки із спільної часткової власності - залишено без руху та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Недоліками суд першої інстанції вважав несплату судового збору, а також вважав, що не підтверджені жодними належними доказами обставини, викладені в позовній заяві, не додано доказів можливості виділення в натурі часток спірного майна, тощо.

На виконання заначеної ухвали позивач сплатила судовий збір.

Натомість суд повернув позовну заяву, пославшись на те, що позивач зобов`язаний подати усі докази по справі разом із позовною заявою. Процесуальним законодавством встановлено чіткі рамки подачі доказів до суду, після чого суд не вправі приймати подані докази, оскільки буде порушено вимоги принципу змагальності.

Тож суд першої інстанції не прийняв позов лише з підстав ненадання доказів, хоча їх відсутність може бути лише підставою для відмови у позові, а не відмови у розгляді справи.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ненадання ж доказів на стадії вирішення питання про прийняття позову взагалі суперечить закону, позаяк на даній стадії суддя позбавлений права перевіряти належність та допустимість доказів та їх достатність.

До того ж навіть відсутність будь-яких доказів не є перешкодою для подання позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 01 липня 2021 року у цій справі скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 жовтня 2021 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков