провадження №: 2-з/752/806/21
У Х В А Л А

Іменем України

01.10.2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить: накласти арешт в межах ціни позову 200000 доларів США (або за офіційним курсом Національного Банку України на 29.09.2021 - 5313960 грн.) на об?єкт нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: житловий будинок загальною площею 413.1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

В обґрунтування вимог заяви, позивач посилається на те, що має намір звернутися до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою у розмірі 200000,00 доларів США. Разом з цим, зазначив, що відповідачі, як подружжя, понад 4 роки мають солідарні майнові зобов`язання перед позивачем, які не виконували протягом усього цього часу навіть частково. Позивач зазначає, що відповідачі як подружжя, не перебувають у скрутному матеріальному становищі, зокрема, ОСОБА_2 має у власності низку об`єктів нерухомого майна згідно відкритих даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також зазначає, що подружжя ОСОБА_3 будувало житловий будинок загальною площею 413.1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером: :72:531:0129. Заявник зазначає, що офіційного джерела доходів у розмірі, співмірному із вартістю будівництва будинку, відповідачі не мають, то наймовірніше, що запозичені кошти витрачалися на будівництво будинку, при цьому право власності на будинок та ділянку було оформлено на ОСОБА_2 , яка не є титульним боржником за розпискою, з метою уникнення сплати боргів. Разом з цим, зазначив що 26.07.2021 року ОСОБА_2 було подано позовну заяву до Солом?янського районного суду м. Києва з позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю (справа №760/20149/21). На думку ОСОБА_1 вказаний позов було подано з метою остаточного визнання майна подружжя за ОСОБА_2 , хоча вона і так є титульним власником всього майна подружжя, та задля того, щоб кредитори ОСОБА_3 не змогли задовольнити свої майнові вимоги, шляхом звернення стягнення на майно подружжя. Разом з цим, зазначив, що у ОСОБА_3 відсутнє будь-яке зареєстроване нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення в разі задоволення відповідного позову, а тому, на думку заявника, запровадження вказаних способів забезпечення позову щодо зазначено майна - арешту будинку, формально належного ОСОБА_2 ,є єдиним ефективним способом захисту порушених прав.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявники посилається як на підстави вимог своєї заяви, вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення похову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник (позивач), та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, всупереч вказаних процесуальних норм та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявником не зазначено про існування об`єктивних обставин вважати, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяви про забезпечення позову судом встановлено, що предметом майбутнього позову є стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 200000 (двісті тисяч) доларів США, отриманих ними від заявника в якості безпроцентної позики за договором позики відповідно до розписки ОСОБА_3 від 08.11.2016 року.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата формування 19.04.2021), згідно з якої житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 .

Подана заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття, вказаного в заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить обґрунтування ризиків здійснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 будь-яких дій направлених на відчуження майна.

В заяві не зазначені обставини та докази, які б стверджували про те, що застосування вказаного заходу забезпечення позову не призведе до дисбалансу прав сторін по справі.

Разом з цим, під час розгляду питання про забезпечення позову, суд бере до ринкову вартість житлового будинку та земельної ділянки, яка може значно перевищувати розмір позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги не визначені, подана заява про забезпечення подана передчасно, а також оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.Ю. Мазур