ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Лобов О.А.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Соляник О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27 серпня 2020 року та рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 лютого 2021 року, постановлені суддею Андрієць Д.Д.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання припиненою поруки за договором поруки,

в с т а н о в и в:

19.12.2013 АБ «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Підстави позову обґрунтовані тим, що 16.08.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступник АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №181 на суму 107 000,00 дол. США строком до 15.08.2019 на задоволення споживчих потреб зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Кредитні зобов`язання забезпечені договором поруки №1 від 16.08.2007, укладеним із ОСОБА_1 , за умов якого останній несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за належність виконання зобов`язання.

Позичальник не виконав умови кредитного договору, починаючи з травня 2008 року припинив погашення кредиту, не здійснює погашення процентів за користування кредитними коштами. З наведених підстав просить стягнути з поручителя ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором, станом на 31.10.2013 в розмірі 339 256,58 дол. США, яка складається із: 104 768,00 дол. США прострочена заборгованість по кредиту; 77 054,18 дол. США прострочена заборгованість по процентам; 96 825,29 дол. США пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 60 618,11 дол. США пеня за несвоєчасну сплату процентів; стягнути з відповідача на користь банку судові витрати.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.03.2014 позов АБ «Укргазбанк» задоволено та стягнуто з поручителя ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №181 від 16.08.2007 у сумі 339 265,58 дол. США та 3 441,00 грн. судового збору./а.с.61-64 т.1/

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27.04.2020 заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.03.2014 по справі №524/11499/13-ц за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору скасовано.

Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвала районного суду вмотивована положеннями ч.1 ст.288 ЦПК України. Судом враховано, що на час розгляду справи відповідач був позбавлений можливості подати суду заяву про застосування позовної давності, а також при постановленні заочного рішення не були досліджені обставини щодо стягнення із позичальника заборгованості за кредитом та направлення на адресу поручителя вимоги про дострокове повернення кредиту.

17.09.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до АБ «Укргазбанк», в якому просить визнати припиненою поруку за договором поруки №1, укладеного 16.08.2007 між ним та АБ «Укргазбанк».

В обґрунтування підстав позову зазначає, що у 2010 році АБ «Укргазбанк» звернулося до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до позичальника ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якого постановлено заочне рішення. Вважає, що звернення банку до суду із указаним позовом змінило строк виконання зобов`язання. Оскільки строк дії договору поруки не встановлений та його умовами визначено, що він діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором, банк мав пред`явити вимогу до поручителя про стягнення боргу протягом 6 місяців із дня настання строку повернення кредиту. Разом із тим, із позовом банк звернувся 19.12.2013, майже через 4 роки.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.02.2021 позов АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №181 від 16.08.2007 в сумі 339 265,58 дол. США - залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до АБ «Укргазбанк» про визнання припиненою поруки за договором поруки №1 від 16.08.2007 задоволено.

Визнано припиненою поруку за договором поруки №1 від 16.08.2007, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк», в особі виконуючого обов`язки директора Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» Полушкіна Д.О., та ОСОБА_1 .

Стягнуто з АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5 840,80 грн.

Рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову АБ «Укргазбанк» вмотивовано тим, що банк, звернувшись у 2010 році в суд із позовом до позичальника, змінив строк виконання основного зобов`язання та, внаслідок спливу шестимісячного строку, втратив право вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання.

Вимоги ОСОБА_1 щодо визнання поруки припиненою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки порушення прав ОСОБА_1 , як поручителя, почалось із моменту звернення кредитора із позовом до нього про стягнення заборгованості, тобто з грудня 2013 року, заява АБ «Укргазбанк» про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає.

АБ «Укргазбанк» оскаржив ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27.08.2020 та рішення цього ж суду від 15.02.2021 в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати указані судові рішення, залишити без змін заочне рішення районного суду від 03.03.2014 та закрити провадження у справі №524/11499/13-ц. Також просить стягнути на користь банку судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Вважає ухвалу районного суду від 27.08.2020 постановленою із порушенням норм процесуального права, а заочне рішення районного суду від 03.03.2014 - законним, обґрунтованим, ухваленим із чітким дотриманням законодавства та відповідної судової практики, за правилами ч.3 ст.3 ЦПК України, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Доводить, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення обґрунтована актуальною судовою практикою за 2019-2020 роки, що має наслідком звуження та обмеження законних прав АБ «Укргазбанк», які належали йому в 2014 році згідно рішення суду, яке упродовж 5 років перебувало на виконанні в органах ДВС.

Заперечує та вважає передчасними доводи заявника, що наведена ним в заяві судова практика по кредитним спорам є усталеною, та, доводить, що характер таких правовідносин є відмінним від спірних.

Посилаючись на положення статті 224 ЦПК України (в редакції чинній при розгляді справи) доводить, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи через оголошення про виклик в газеті «Зоря Полтавщини» згідно вимог ч.4 ст.74 цього Кодексу.

Вважає порушенням конвенційного принципу правової визначеності та остаточності судового рішення, його скасування через 5,5 років після постановлення, за заявою відповідача, яка не містить обґрунтування поважності причин пропуску строку, зокрема, обставин непереборної сили згідно п.2 ч.2 ст.358 ЦПК України (рішення ЄСПЛ «Устименко проти України», «Рябих проти Росії», «Брумареску проти Румунії», «Безрукови проти Росії» та інші).

Посилаючись на фактичні обставини справи та вимоги ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, якими вони врегульовані, доводить, що поручитель є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором, а тому судовий процес по стягненню заборгованості за кредитним договором із позичальника не може впливати на розгляд позову, заявленого кредитором до поручителя.

Доводить, що відповідачу було достеменно відомо про необхідність сплати заборгованості, однак останній звертався із заявам до банку про відстрочку сплати платежів і лише після остаточної відмови відповідача сплатити заборгованість банк звернувся до суду. Вказав, що відносини за основним договором не припинені, оскільки заборгованість не сплачена, у зв`язку із чим порука не може бути визнана припиненою.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував пояснення банку щодо застосування строку позовної давності та відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки у розумінні ч.4 ст.559 ЦК України, закон не пов`язує припинення поруки із прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою.

06.07.2021 до апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 адвоката Соляник О.О. на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а судові рішення першої інстанції без змін.

16.07.2021 на електронну пошту апеляційного суду надійшла заява представника АБ «Укргазбанк» - Невечерова Д.В. про відкладення розгляду справи на іншу дату з підстав його зайнятості в іншому судовому процесі.

Колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторони або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При цьому, апеляційний суд враховує, що нормами чинного законодавства України, зокрема ст.58 ЦПК України, не обмежено коло осіб, які можуть представляти юридичну особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників АБ «Укргазбанк» бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні іншого його представника.

З урахуванням тієї обставини, що сторони у справі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, обов`язковість їх явки в апеляційний суд не передбачена законом, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи за відсутності АБ «Укргазбанк», який диспозитивно розпоряджається своїми процесуальними правами, не призводить до порушення його права на справедливий суд.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Соляник О.О. заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на неї, просила оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Соляник О.О., вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.08.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступник ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №181, за умов якого банк надає позичальнику кредит в сумі 107 000,00 доларів США (що еквівалентно 540 350,00 грн. по курсу НБУ 505,00 грн. за 100 доларів СА станом на 16.08.2007) на строк із 16 серпня 2007 року по 15 серпня 2019 року або по день визначений в п.3.3.11 договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 %річних (п.1.1 договору).

Згідно п.3.3.1.1 договору незалежно від підстав розірвання договору (включаючи розірвання договору в односторонньому порядку) позичальник зобов`язується повернути банку кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом , а також усі штрафні санкції та видатки і винагороди Банку у разі їх виникнення згідно умов цього договору та чинного законодавства.

Відповідно до п.3.3.3, п.3.3.5 договору позичальник зобов`язався повернення суми кредиту здійснювати щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з вересня 2007 року по липень 2019 року в розмірі не менше 1/144 від суми отриманого кредиту, що становить 744,00 дол. США, а 15 серпня 2019 року 608,00 доларів США. Щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа наступного місяця та в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п.1.1 цього договору, а також в день дострокового погашення заборгованості по кредиту (для процентів), або в день дострокового розірвання цього договору (для процентів) з врахуванням п.4.1. цього договору сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п.1.1. договору, на рахунок в ХФ АБ «Укргазбанк». У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.1.9 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення./а.с.9-11 т.1/

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 (поручитель), ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір поруки №1 від 16.08.2007, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №181 від 16.08.2007, укладеним кредитором з позичальником.

Пунктами 1.2, 1.3 договору поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник.

Дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя (п.5.1, п.5.2 договору)./а.с.26-27 т.1/

07.11.2013 ВАТ АБ «Укргазбанк» надіслало на адресу ОСОБА_1 , як фінансового поручителя, вимогу (претензію) від 06.11.2013 №228/11-4129, з проханням у дводенний термін погасити заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору №181 від 16.08.2007 станом на 31.10.2013 у сумі 181 175,94 дол. США та нараховану пеню у сумі 1 184 065,78 грн., інакше банк вимушений буде звернутися до суду із позовом до ОСОБА_1 , як солідарного відповідача./а.с.31,32 т.1/

Згідно листа Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.12.2020 №03-07/ЕП-1390/2020, 14.06.2010 до Дзержинського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ПАТ АБ «Укргазбанк» від 08.06.2010 вих.228/11-2031 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості./а.с.98 т.2/

Відмовляючи у задоволенні позову АБ «Укргазбанк», районний суд виходив із того, що банк, звернувшись в червні 2010 року до суду із позовом до позичальника про дострокове повернення кредиту, змінив строк виконання основного зобов`язання. Відтак із січня 2011 року, після спливу шестимісячного строку, кредитор втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. У зв`язку із цим, вимоги ОСОБА_1 щодо визнання поруки припиненою є обґрунтованими.

Заява АБ «Укргазбанк» про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позову ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки початок його перебігу обраховується з моменту порушення прав поручителя, тобто з грудня 2013 року, при зверненні банку в суд із позовом до нього про стягнення заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до довільного тлумачення норм права на власну користь та заперечення вмотивованих висновків суду першої інстанції про наявність підстав для скасування заочного рішення і постановленого за результатами перегляду обґрунтованого судового рішення про припинення поруки.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Складовою частиною права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Європейський суд з прав людини у справі GUREPKA v. UKRAINE №38789/04, §23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. При цьому, в інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, §25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Згідно із положеннями частини першої статті 158 ЦПК України, в редакції від 02.03.2014, розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Так, за приписами ч.4 ст.74 цього Кодексу, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини дев`ятої наведеної норми, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Умови проведення заочного розгляду справи регламентовані частиною першою статті 224 ЦПК України, зокрема, уразі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що виключає підстави застосування ч.9 ст.74 ЦПК України, тоді як повернення позовної заяви, ухвали про відкриття провадження та судових повісток без вручення адресату з підстав «зазначте точну адресу»/а.с.48 т.1/, «по закінченню строку зберігання»/а.с.49 т.1/ не є належним повідомленням особи про дату судового засідання, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц.

Відтак районний суд при постановленні ухвали про скасування заочного рішення обґрунтовано виходив із того, що на час розгляду справи відповідач був позбавлений можливості реалізувати належні йому процесуальні права та обов`язки, оскільки, як встановлено апеляційним судом, не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, зокрема рекомендованих поштових відправлень, повернутих без вручення адресату та оголошення в газеті, оцінка яких попередньо надана апеляційним судом.

Разом із цим, відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відтак, подальші висновки суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали з підстав обмеження відповідача у праві подати суду заяву про застосування позовної давності, а також, що при постановленні заочного рішення не були досліджені обставини стягнення із позичальника заборгованості за кредитом та направлення на адресу поручителя вимоги про дострокове повернення кредиту, - ґрунтуються на вимогах законах та не можуть бути спростовані доводами банку щодо тривалості виконання заочного рішення (понад 5 років).

Доводи апеляційної скарги, що відповідач у заяві про перегляд заочного рішення не навів обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення із заявою, зокрема, обставин непереборної сили згідно п.2 ч.2 ст.358 ЦПК України, колегією суддів відхиляються, оскільки у спірних правовідносинах підлягає застосуванню пункт перший наведеної норми, який допускає оскарження судового рішення після спливу одного року з дня складання повного тексту, особою, не повідомленою про розгляду справи.

Апеляційний суд також визнає неспроможними доводи апеляційної скарги про безпідставне скасування заочного рішення згідно заяви відповідача, обґрунтованого актуальною судовою практикою за 2019-2020 роки, яка не існувала на момент постановлення заочного рішення (2014 рік), не є сталою позицією Верховного Суду та відмінна від спірних правовідносин.

Цитована банком ч.3 ст.3 ЦПК України встановлює обов`язок при здійсненні цивільного судочинства керуватися законом, чинним на вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.4 ст.263 цього Кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Градація та ієрархія в застосуванні в судовій практиці висновків Колегії судів або Судової палати Верховного суду, Об`єднаної палати або висновків Великої Палати Верховного Суду визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, яка містить висновок, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладені норми процесуального права та позицію Великої Палати Верховного Суду, що є обов`язковою до виконання, суд першої інстанції вмотивовано, за наявності законних підстави та актуальної позиції Верховного Суду, дійшов правильного висновку про скасування заочного рішення та розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані вимогами ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, зокрема, що поручитель є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором, а тому судовий процес по стягненню заборгованості за кредитним договором із позичальника не може впливати на розгляд позову, заявленого кредитором до поручителя, колегією суддів відхиляються. При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченою порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Згідно ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Враховуючи викладені норми матеріального права та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постановах від 22.08.2018 №2-1169/11, від 20.03.2019 №1411/3467/12 та від 10.04.2019 №604/156/14-ц, районний суд дійшов правильного висновку, що право кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання припинено, внаслідок спливу шестимісячного строку звернення із вимогами до поручителя.

Посилання банку на обізнаність відповідача про необхідність сплати заборгованості не спростовують вмотивованих висновків суду першої інстанції та зводяться до їх заперечень і довільного тлумачення ч.4 ст.559 ЦК України на власну користь.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду та не ґрунтуються на законі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука від 27 серпня 2020 року та рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.07.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.М. Бондаревська

О.А. Лобов