Єдиний унікальний номер судової справи: 485/186/21
Номер провадження: 22-ц/812/994/21 Суддя доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Квєтки І.А., в приміщенні того ж суду 09 год. 13 хв. по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 21 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Відповідно до підписаної заяви відповідачу було відкрито кредитний рахунок зі встановленим початковим кредитним лімітом у розмірі 3500 грн. та надано кредитну карту. ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк». Виконання відповідачем Договору вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 11 січня 2021 року становить - 23 768, 12 грн. та складається з тіла кредиту.

Посилаючись на викладені обставини та на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк», позивач просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що заборгованість відповідача по кредитному договору від 21 вересня 2011 року станом на 11 січня 2021 року перед позивачем відсутня, оскільки на погашення заборгованості відповідачем у період з жовтня 2019 року по січень 2021 року сплачено 23 213, 25 грн, а крім того, позивачем неправомірно нараховані та списані складові заборгованості після закінчення строку дії платіжної картки, а саме з березня 2019 року по 11 січня 2021 року на загальну суму 10 816, 91 грн. За такого, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач разом з анкетою-заявою підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій зазначені умови кредитування, зокрема і базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5 %, однак суд не врахував вказану обставину при ухваленні оскаржуваного рішення.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

У судове засідання сторони не з`явились про місце й час судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення суду вказаним положенням закону відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 21 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н (а.с.10).

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк».

Разом з тим, того ж дня 21 вересня 2011 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки» Універсальна, 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN4911, відповідно до якої базова відсоткова ставка 2,5 % на місяць. В кінці довідки зазначено: «З фінансовими умовами надання платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений» (а.с.11).

Відповідно до підписаної анкети-заяви відповідачу було відкрито кредитний рахунок зі встановленим початковим кредитним лімітом у розмірі 3 500 грн, який в подальшому неодноразово змінювався, а саме: 21 вересня 2011 року - зменшено до 300 грн; 30 травня 2012 року - збільшено до 3 200 грн; 10 грудня 2012 року - зменшено до 3 100 грн; 08 лютого 2013 року - зменшено до 2 620 грн; 22 березня 2013 року - зменшено до 2 450 грн; 09 серпня 2013 року - зменшено до 1760 грн; 30 вересня 2013 року - зменшено до 1620 грн; 13 листопада 2013 року - зменшено до 1500 грн; 29 листопада 2013 року - зменшено до 1340 грн; 17 березня 2016 року - збільшено до 4 000 грн та останнього разу 31 січня 2017 року - збільшено до 7600 грн (а.с.67).

Виконання відповідачем Договору вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування (а.с. 57-66).

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідач на підставі зазначеного договору отримав кредитні картки: № НОМЕР_1 зі строком дії до серпня 2015 року та № НОМЕР_2 зі строком дії до березня 2019 року (а.с.68).

Згідно виписки про рух коштів за рахунком, відповідач активно користувався картками.

Отже матеріалами справи достовірно підтверджено, що між сторонами існують кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № б/н від 21 вересня 2011 року у вигляді відновлювальної кредитної лінії, а також те, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідач отримав декілька карток.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12,81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на порушення позичальником своїх кредитних зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитних коштів.

Так, згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» за вказаним вище кредитним договором станом на 11 січня 2021 року становить 23 768,12 грн., яка складається з тіла кредиту( а.с.38-56).

Між тим, заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачкою, містять в собі дані про встановлений розмір процентів, а саме 2,5% в місяць, що становить 30% річних. Доказів протилежного стосовно розміру погодженої сторонами процентної ставки позивачем суду надано не було.

Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, банк розрахував заборгованість, виходячи як з первісної погодженої сторонами процентної ставки (30% річних) по травень 2014 року, так і з підвищеної відсоткової ставки - 34,8% з вересня 2014 року по лютий 2015 року, а також - 43,20 %, починаючи з квітня 2015 року та відсоткової ставки 86, 4% у 2019 році.

Проте належних та допустимих доказів погодження інших підвищених процентних ставок з позичальником позивачем суду надано не було, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за збільшеними процентними ставками.

За такого загальна сума заборгованості за кредитом, зазначена в розрахунку банку, наданому до позовної заяви, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

До того ж, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору. Велика Палата Верховного Суду 28 березня 2018 року у постанові по справі №444/9519/12 зробила висновок, відповідно до якого припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено судом, строк дії кредитної картки закінчився у березні 2019 року.

В той же час, враховуючи суми витрат кредитних коштів станом на 31 березня 2019 року 29 041,38 грн. (24147,84 грн + 4 893,54 грн) та суми, внесені відповідачем на погашення коштів у період з жовтня 2019 року по січень 2021 року за наданим кредитом після строку дії картки 34 030,16 грн (23 213,25 грн тіло кредиту + 10 816,91 грн - відсотки), які відображені в виписці про рух коштів за рахунком, різниця між ними становить 4 988,78 грн ( 34 030, 16 грн. 29 041,38 грн).

Отже, встановлене свідчить про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості станом на 11 січня 2021 року у розмірі 23 768,12 грн., яку він просить стягнути з відповідача.

За такого вимоги АТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню, а відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 23 768,12 грн.

Хоча суд першої інстанції обґрунтовуючи підстави для відмови у задоволенні позовних вимог виходив з відсутності у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем заборгованості за тілом кредиту це не вплинуло на правильність висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту через не врахування довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», в якій зазначені умови кредитування, зокрема і базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% з огляду на викладене вище, а крім того, вимоги про стягнення заборгованості за відсотками позивачем при зверненні до суду з даним позовом заявлені не були.

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський як суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.