Провадження № 22-ц/802/1222/21 Категорія: 84 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника боржника адвоката Слабенка С. І.,

приватного виконавця Таранка Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій приватного виконавця Таранка Дмитра Вікторовича, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії, стягувач Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Слабенком Сергієм Івановичем, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою про визнання незаконними дій приватного виконавця Таранка Д. В., скасування постанов та зобов`язання вчинити дії. У своїй скарзі ОСОБА_1 просила суд у справі № 161/6436/12-ц визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Д. В. у виконавчому провадженні № 66111527 незаконними та скасувати у ВП № 66111527 постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2021, постанову про арешт майна боржника від 15.07.2021, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.07.2021 та постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 15.07.2021. ОСОБА_1 обґрунтовувала в скарзі, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.07.2021 є протиправною, а тому похідні постанови також є незаконними. Вказувала, що оскільки виконанню підлягає рішення суду загальної юрисдикції, ухвалене відповідно до норм ЦПК України, то і скарги на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця при виконанні такого рішення також підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2021 року у відкритті провадження в частині скасування постанов приватного виконавця від 15.07.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконними дій приватного виконавця Таранка Д. В., скасування постанов та зобов`язання вчинити дії відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 статті 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Розяснено право на звернення з вказаними вимогами до суду в порядку адміністративного судочинства.

Боржник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Слабенка С.І. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_1 оскаржує постанову в межах виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого документу виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області в справі № 161/6436/13-ц, тобто на виконання рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження в частині скасування постанов приватного виконавця від 15.07.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу в цій справі не подавався.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник боржника адвокат Слабенко С. І. підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав. Приватний виконавець Таранко Д. В. апеляційну скаргу не визнав та просив залишити її без задоволення.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника боржника та приватного виконавця, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

За ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 2 ст. 74 Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного нормами процесуального законодавства, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності спору, що виник у зв`язку з прийняттям постанов приватного виконавця від 15.07.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди, здійсненням виконавчого провадження на виконання таких постанов, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розгляд таких спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Такої ж позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 6 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 15 січня 2020 року в справі № 1.380.2019.001073.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справу потрібно розглядати в порядку адміністративного судочинства, є необґрунтованими на підставі наведеного вище.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду про відмову у відкритті провадження ґрунтується на досліджених матеріалах справи, постановлена з дотриманням вимог процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Слабенком Сергієм Івановичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді