Справа № 932/3667/20
Провадження № 2/932/4288/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кондрашова І.А.,

за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 го року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 31.03.2017 року Дніпропетровською митницею ДФС у відношенні начальника відділу митного оформлення ТОВ «Агро-Союз-Термінал» ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил № 0086/110000014/17 за ст. 485 Митного кодексу України. 18.05.2017 року відповідачем винесена постанова у справі про порушення митних правил № 0086/110000014/17, якою визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 583 393, 40 грн. Позивач оскаржив вищевказану постанову до Державної фіскальної служби. 26.05.2017 року ДФС винесена постанова про відмову у задоволенні скарги.

10.07.2017 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом про скасування постанов органів доходів та зборів від 18.05.2017 та 23.06.2017 р.р. За результатами розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено та скасовані вказані постанови про притягнення його до відповідальності. Позивач вважає, що у зв`язку із незаконним ініціюванням процедури притягнення його до адміністративної відповідальності та накладання адміністративного стягнення, він має право отримати відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР). Внаслідок незаконного складання протоколу про порушення митних правил, позивач 31,2 місяців (953 днів) перебував під судом у справі «кримінального обвинувачення» в розумінні Закону № 266/94-ВР та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків ОСОБА_1 , оскільки він кожного дня усвідомлював, що йому загрожує стягнення штрафу у розмірі 1 583 393, 40 грн., і на фоні постійного хвилювання докладав додаткових зусиль, щоб не втратити роботу та єдине джерело доходів. Також протягом всього судового процесу рідні та близькі цікавились про стан розгляду справи, що нагадувало позивачу про можливий штраф. Моральна шкода розрахована позивачем наступним чином: 129 363 грн. (31 міс. х 4 173 грн.) + 1 251, 90 (4 173 грн. / 30 днів х 9 днів) = 130 614, 90 грн. З наведених підстав позивач просить суд стягнути на свою користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду у розмірі 130 614, 90 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2020 року (головуючий суддя Яковлев Д.О.) справу передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року скасовано ухвалу суду від 30.03.2020 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2020 року (головуючий суддя Яковлев Д.О.). відкрито провадження у справі.

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю Яковлева Д.О. було відсторонено від здійснення правосуддя.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2020 року, справу передано судді Кондрашову І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2021 року замінено відповідача з Дніпровської митниці ДФС на Дніпровську митницю Держмитслужби.

22.03.2021 року до суду надійшов відзив Дніпровської митниці Держмитслужби, відповідно до якого відповідач не визнає позов та вважає, що він не підлягає задоволенню, оскільки позивачем помилково віднесено адміністративне правопорушення у сфері порушення митних правил до справи «кримінального обвинувачення» у розумінні Конвенції. Нормами чинного законодавства встановлено чітке розмежування видів відповідальності, а застосування кримінальної відповідальності за адміністративне правопорушення не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Отже, позивачем помилково тлумачиться ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практика ЄСПЛ. Крім цього, митні органи не є судовими органами та не мають повноваження розглядати справи кримінального обвинувачення. Доводи позивача про те, що він перебував під судом у справі «кримінального обвинувачення» 31 місяць і 2 дні є недостовірними та необґрунтованими. Розрахунок шкоди за період з дня складання протоколу про порушення митних правил, є помилковим. Відповідач вважає, що положення ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивачем не доведено накладання на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення закону 266/94-ВР. Також позивачем не доведено та не обґрунтовано вимоги щодо моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між заподіяною шкодою та наслідками, з яких міркувань ОСОБА_1 виходив при визначенні розміру моральної шкоди та яких саме змін у життєвих і виробничих стосунках він зазнав. З цих підстав Дніпровська митниця Держмитслужби просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач подав відповідь на відзив, де зазначає, що доводи митниці не спростовують аргументів по суті позовних вимог, оскільки ст. 30 Митного кодексу України, ст. 1173 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, що заподіяна працівниками державного органу незалежно від вини такого органу чи посадової особи. Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод взагалі не передбачено поняття «адміністративного правопорушення». Натомість всі справи поділено на справи щодо цивільного спору та щодо кримінального обвинувачення. Поняття «кримінальне обвинувачення» має автономне значення. Вважає, що штраф на нього було накладено незаконно. В постанові Верховного суду по справі № 640/16169/17 від 05.20.2020 року вказано, що складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень, якщо в подальшому справа про адміністративне правопорушення була закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії осіб, які ініціювали таке провадження, що є також підставою для відшкодування шкоди. Через неправомірні дії митниці в період з моменту відкриття 14.07.2017 року виконавчого провадження № 54301702 до моменту його закриття 29.03.2018 р. з позивача був додатково стягнутий штраф, а на його майно було накладено арешт, тобто протягом 8 місяців було порушено право ОСОБА_1 на мирне володіння майном, що завдало йому моральних страждань.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Отже, з урахуванням ціни позову, категорії та складності справи, характеру і обсягу доказів, суд дійшов висновку про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та їх представників.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Надав письмові пояснення, в яких уточнено розрахунок моральної шкоди, вказано, що стягнення таких сум моральної шкоди не буде мати наслідком додаткове навантаження на бюджет. Також пояснив, що обчислення строку перебування під справою «кримінального обвинувачення» слід починати саме з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, а скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в порядку адміністративного судочинства рівнозначно закриттю справи за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Представник Дніпровської митниці Держмитслужби в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Державної казначейської служби України в засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 31 березня 2017 року головним державним інспектором відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Дніпропетровської митниці ДФС Ведренковим К.В. було складено протокол про порушення митних правил відносно начальника відділу митного оформлення ТОВ «Агро-Союз-Термінал» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3).

Постановою в.о. начальника Дніпропетровської митниці ДФС Сличко С.В. від 18.05.2017 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі трьохсот відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 1 583 393, 40 грн.

12.07.2017 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54301702 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 1583393, 40 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року по справі № 804/4959/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області та скасовано низку постанов про відкриття виконавчого провадження, зокрема, постанову ВП № 54301702 від 12.07.2017 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2019 року по справі № 200/11367/17 позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування постанов задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанову Державної фіскальної служби України від 23.06.2017 року та постанову Дніпропетровської митниці ДФС від 18.05.2017 року по справі про порушення митних правил №0086/110000014/17.

З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що Дніпропетровською митницею ДФС у протоколі про порушення митних правил №0086/110000014/17 від 31.03.2017 року та у постановах Дніпропетровської митниці ДФС від 18.05.2017 року та ДФС України від 23.06.2017 року, які є предметом оскарження у цій адміністративній справі, відсутнє посилання на факт заявлення позивачем в момент здійснення митного оформлення товару, задекларованого за ІМ40АА № 110100002/2016/003224 від 22.11.2016 року, у цій митній декларації неправдивих відомостей про товар, подання недостовірних документів, надання недостовірної інформації та/або ненадання всієї наявної в нього інформації про товар, що підлягав декларуванню. У даній справі відповідачами не було надано жодних належних письмових доказів, які б свідчили про викладення у сертифікаті форми СТ-1 на товар, який задекларований за ІМ40АА № 110100002/2016/003224 від 22.11.2016 року, недостовірних відомостей про цей товар, підроблення сертифікату, оформлення цього сертифікату на бланку не встановленого зразку, або отримання такого сертифікату не у встановлений чинним законодавством спосіб. Виходячи з цього, суд дійшов висновку про те, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, оскільки у його діях відсутня вина у формі умислу або необережності, суспільно-небезпечні наслідки його дій не встановлені. Вказане рішення набрало законної сили 09.11.2019 року.

Отже, вищевказаним судовим актом підтверджена відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та наголошено на протиправності всієї процедури притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності від моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення до примусового виконання постанови митниці про накладення стягнення.

Правовими підставами виникнення даного спору є, на думку позивача, факт заподіяння йому шкоди відповідно до норм статей Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які передбачають компенсування такої шкоди у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, виходячи із встановленого ст. 13 Закону № 266/94 мінімуму не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Строк перебування позивача під судом, тобто строк, протягом якого була ініційована та діяла процедура притягнення його до адміністративної відповідальності, складає 31 місяць, 9 днів.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування шкоди та надаючи оцінку виниклим правовідносинам, суд керується такими позиціями.

Відповідно до змісту ст. 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Спеціальним Законом, який регламентує порядок відшкодування шкоди, завданої органами, що здійснюють кримінально-правову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Як встановлено статтею 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

З аналізу ст. 2 Закону № 266/94-ВР також видно, що серед іншого, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи норми ст. 1, 2 Закону № 266/94-ВР у їх взаємозв`язку, суд вважає, що право на відшкодування шкоди пов`язується із незаконністю накладання штрафу в провадженні по справі про адміністративне правопорушення, за умови, якщо справа закривається судом, або скасовується акт, на підставі якого накладено стягнення з причин відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Така позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року по справі № 569/1799/16-ц. У цій же постанові зазначено, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За загальним розумінням, моральна шкода полягає у втратах немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особі.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Приймаючи до уваги, що позивача було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у розмірі 1 583 393, 40 грн., що зумовило докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, оскарження постанови Дніпропетровської митниці ДФС до Державної фіскальної служби України, оскарження в судових органах постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови митниці про накладання стягнення, суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у переживаннях, нервових напруженнях, наявності постійної загрози стягнення суми штрафу, що могло призвести до звернення стягнення на майно позивача, інших негативних наслідків, пов`язаних з притягненням до відповідальності. Суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між протиправними діями Дніпровської митниці Держмитслужби, що є правонаступником прав та обов`язків Дніпропетровської митниці ДФС.

Заперечення відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби щодо відсутності права на відшкодування моральної шкоди спростовуються положеннями Закону України № 266/94-ВР, якими прямо передбачено право на відшкодування моральної шкоди у випадку закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, за умови притягнення раніше до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

В цей же час з боку відповідача Державної казначейської служби України, порушень прав позивача не встановлено, оскільки спір виник з протиправних дій іншого державного органу, тому в цій частині позов є безпідставним.

Щодо розміру компенсації моральної шкоди суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30). Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Суд, оцінюючи розмір штрафу, який був застосований до позивача, вважає його надмірним. Така санкція є надто суворим заходом за вчинене правопорушення. Отже, ураховуючи вид та розмір санкції, яка визначена законодавством за порушення митних правил, а саме ст. 485 МК України, суд прийшов до висновку, що є всі підстави вважати, що адміністративне правопорушення за ст. 485 МК України з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». В цілому митні правопорушення мають ознаки, що притаманні "кримінальному обвинуваченню" у значенні статті 6 Конвенції (рішення "Озтюрк проти Німеччини" (Ozturk v. Germany). Такі обставини беззаперечно вказують на те, що розгляд справ про адміністративне правопорушення має здійснюватися справедливим судом відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував у статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з 31.03.2017 року (дата складання протоколу) до 09.11.2019 року (дата набрання законної сили рішенням про скасування постанов митниці). Загалом період між цими датами становить 953 дні.

Суд відзначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником митниці, є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення.

Отже, суд вважає, що розрахунок шкоди потрібно проводити з дати винесення постанови про накладання адміністративного стягнення, коли позивач був визнаний винним та до нього застосована санкція, а саме 18.05.2017 року. Тобто строк перебування ОСОБА_1 під справою «кримінального обвинувачення» складає з 18.05.2017 року по 09.11.2019 року, тобто 29 місяців 22 дня, або 905 днів.

Відповідно до норми ст. 13 Закону № № 266/94-ВР , розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Однак чинне законодавство не містить визначення, який розмір заробітної плати використовувати для визначення розміру шкоди, коли перебування особи під слідством чи судом має тривалий період у часі.

Судова практика з цього питання йде різним шляхом. Так, мають місце застосовування розміру заробітної плати станом на моменту закриття справи про адміністративне правопорушення чи скасування постанови; на момент розгляду справи судом по суті та постановлення рішення; на момент складання протоколу тощо.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20.09.2018 року по справі № 686/23731/15-ц вказала, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто йдеться саме про розмір заробітної плати на момент розгляду спору по суті про відшкодування такої шкоди.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що для обчислення розміру шкоди слід використовувати розмір заробітної плати, який є чинним на момент розгляду цієї справи, тобто станом на 15 вересня 2021 року. Це буде справедливим та дозволить здійснити ефективний судовий захист порушених прав позивача, визначити обґрунтований розмір сатисфакції.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» затверджено розмір мінімальної заробітної плати на 2021 рік. Так, з 01 січня 2021 року мінімальна заробітна плата в України становить 6 000 гривен. Розрахунок шкоди виглядає наступним чином: 29 міс х 6000 грн. + 6000 грн. / 30 х 22 = 178 400, 00 грн.

Отже згідно розрахунку проведеного судом загальна сума відшкодування моральної шкоди становить 178 400, 00 грн. Розрахунок, що наданий позивачем, є помилковим.

Суд додатково вказує, що розмір компенсації шкоди, передбачений Законом України № 266/94, у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням обставин справи, суд вважає можливим зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації ОСОБА_1 до 30 000, 00 грн.

Визначаючи такий розмір моральної шкоди суд враховує тривалість та глибину моральних страждань, зокрема, період перебування позивача у статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розміру штрафу, який загрожував ОСОБА_1 та можливі зміни у його майновому стані, необхідність докладати додаткових зусиль для відвернення негативних наслідків можливого стягнення, а саме оскарження до державних органів відповідних постанов, нервове перенапруження, стрес та інші негативні наслідки. Саме такий розмір моральної шкоди є обґрунтованим та не призведе до безпідставного збагачення. При зменшенні розміру моральної шкоди суд також враховує, що позивачем не додано жодних доказів, які б свідчили про суттєве ушкодження його здоров`я, погіршення самопочуття тощо. Будь-яких інших негативних наслідків накладання адміністративного стягнення, під час розгляду справи, не встановлено. Моральна шкода у розмірі 30 000, 00 грн. в повній мірі здатна забезпечити відновлення немайнових втрат позивача та задовольнити розумні потреби ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі № 199/6713/14-ц, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди та судових витрат безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку, а не з Державного бюджету України, є помилковим.

Через те, що право позивача порушене державним органом, заподіяна шкода відшкодовується державою. Належним способом захисту права позивача є стягнення з Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. 00 коп., шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Суд відхиляє доводи Дніпровської митниці Держмитслужби про те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 485 МК України не відноситься до справи «кримінального обвинувачення» згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у розумінні Конвенції всі справи розмежовуються на «цивільні» та «кримінальні». Проте розмір та вид санкції, передбаченої ст. 485 МК України, навіть у порівнянні зі штрафами, передбаченими рядом статей Особливої частини Кримінального кодексу України, для фізичної особи є надмірним та суттєвим, а отже слід дійти висновку, що штраф за вказаною статтею може розцінюватись як кримінальний штраф, а провадження по справі про адміністративне правопорушення як справа «кримінального обвинувачення». Поняття «кримінальне обвинувачення» має «автономне» значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць («Блохін проти Росії» (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; «Адольф проти Австрії» (Adolf v. Austria), § 30).

Використовуючи терміни «кримінальне обвинувачення» і «обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення», три пункти статті 6 посилаються на однакові ситуації. Таким чином, перевірка на відповідність критерію застосовності статті 6 відповідно до її кримінального аспекту буде однаковою для трьох пунктів.

Посилання відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби на те, що митні органи не є судовими органами та не мають повноваження розглядати справи кримінального обвинувачення, не заслуговує уваги, оскільки вирішальним має значення не який орган розглядає ту чи іншу справу, а відповідність критеріям, які дозволяють віднести справу до категорії «кримінальних». Так, Європейський суд з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands) визначив такі критерії, а саме: критерій національного права (чи підпадає правопорушення під ознаки злочину за національною системою права, формальний критерій; критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у разі, якщо в санкції наявний елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, то правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Доводи відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби про те, що розрахунок моральної шкоди є необґрунтованим, а сам факт заподіяння моральної шкоди не доведений, відхиляються, оскільки право на відшкодування шкоди випливає безпосередньо з норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». При цьому в ході розгляду справи встановлено, що відносно позивача була ініційована процедура притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в судовому порядку визнана такою, що не відповідала чинному законодавству, а в діях ОСОБА_1 взагалі був відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому за весь час перебування під судом, позивач має право на компенсацію моральної шкоди.

Інші доводи відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби не спростовують висновків суду. Крім того, згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язані надавати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Таким чином, за результатами розгляду даного спору суд приходить до висновку, що позивач дійсно був незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, і йому загрожував штраф, що зумовило заподіяння йому моральної шкоди на підставі положень «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суд, керуючись вимогами добросовісності, розумності та справедливості вважає, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач за законом був звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 1, 2, 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ), Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, ), про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, 00 коп. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участі в судовому засіданні протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.А. Кондрашов