ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/192/21 Номер провадження 22-ц/814/2063/21Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М. І. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С. Б.

Суддів: Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року у складі судді Кашуби М. І.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Новосанжарська селищна об`єднана територіальна громада про визнання права власності на приміщення виробничого будинку (автогараж № 1 (бокс № НОМЕР_1 ),

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати за ним право власності на приміщення гаражу Б-1 гаражний бокс № НОМЕР_1 площею 64,1 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що до 26 лютого 2000 року він працював у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Великокобелячківське» та при розпаюванні майна КСП на зборах уповноважених було визначено розмір його майнового паю на суму 2 846 грн. 17 липня 2003 року він подав заяву та просив зарахувати його майновий пай у будівлі, техніку і записати в будівлю гаража.

Після розпаювання з 2003 року він користується гаражем Б-1 (бокс № НОМЕР_1 ) площею згідно технічного паспорта 64,1 кв. м і вартістю відповідно до Звіту про оцінку вартості майна - 21 200 грн.

Вказаний гараж перебуває в його власності, що стверджується рішенням виконавчого комітету Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району від 21 жовтня 2020 року та довідкою Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району від 16 листопада 2020 року № 02-22/327, проте, оскільки при розпаюванні майна підприємства майнові сертифікати виготовлені не були та свідоцтва не видавалися, право власності в позасудовому поряду оформити не можливо.

Посилаючись на вимоги статті 41 Конституції України та статей 317, 319, 321, 328 ЦК України просив про захист права власності шляхом його визнання.

Заочним рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю доказів набуття права на гараж на підставі та у порядку, визначеному нормами права, що регулюють питання виділення в натурі частки в майні колективного сільськогосподарського підприємства.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в період проведення розпаювання майна КСП «Великокобелячківське» не було вжито всіх необхідних процедур щодо порядку оформлення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишнього КСП. Виконавчий комітет Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району, як єдиний орган місцевого самоврядування, видав довідку з якої вбачається, що йому належить спірний гараж. Вказує, що його право власності підтверджено виданою сільською радою замість свідоцтва довідкою № 02-22/327.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що відповідач - Новосанжарська селищна рада, яка є правонаступником Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району і одночасно є Новосанжарською об`єднаною територіальною громадою, у відзиві на позов зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Вказує, що автогараж Б-1 складає єдиний комплекс 20-ти гаражних боків і по 13 із яких постановлені судові рішення цим же судом, які набрали законної сили і зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що після спливу 20-ти років як він користується спірним гаражем та після ліквідації КСП «Великокобелячківське» та ліквідованої у 2020 році Великокобелячківської сільської ради зазначені судом правові норми, які регулюють методику розпаювання майна сільськогосподарських підприємств, не поширюються на спірні правовідносини, а стаття 392 ЦК України не підлягає застосуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу староста села Великий Кобелячок ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

По справі встановлено, що згідно архівної довідки, виданої Новосанжарською районною державною адміністрацією 20.01.2021 за № І-01-29/4, у протоколі № 1 від 20 січня 2000 року зборів уповноважених КСП «Великокобелячківське» значиться рішення зборів про затвердження майнового фонду підприємства та його балансової вартості, індивідуальних майнових паїв та список громадян, які мають на це право із зазначенням майнового паю, зокрема, до списку під номером 683 включений позивач ОСОБА_1 , розмір паю якого складає 2 846 грн.

Позивачем також надана суду заява до зборів пайовиків «ПАФ «Кобелячок» про виділення на його майновий пай в сумі 1 685 грн будівлі комори середньої та техніку СК-5 на суму 1 161 грн.

Згідно технічного паспорту на гараж (бокс № НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_1 , площа приміщення спірного гаража становить 64,1 кв. м.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем факту набуття права на спірне майно у порядку, встановленому законом, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розподілу і закріплення за позивачем частки у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Великокобелячківське».

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом статей 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Питання розподілу та використання майна реорганізованих колективних підприємств, визначення розміру майнових паїв та їх документального посвідчення врегульоване постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки».

Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.

Згідно з пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.

Порядок виділення частки майна передбачено пунктами 4.1, 4.2, 4.3 зазначених Рекомендацій, відповідно до яких, зокрема, співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву; частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі.

Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Оскільки таким правом наділені лише загальні збори співвласників майнових паїв, за відсутності відповідного рішення загальних зборів немає підстав для захисту права власності позивача в порядку, встановленому статтею 392 ЦК України.

Аналогічні правові висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19), від 09 грудня 2020 року у справі № 675/2134/18-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 526/675/17.

Матеріали справи не містять рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Великокобелячківське» про виділення в натурі частки із спільного майна співвласників, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у судовому захисті прав позивача є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 та Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, статті 392 ЦК України є помилковими, оскільки згідно статті 5 ЦК України суд вирішує справу на підставі актів цивільного законодавства, що діяли на час виникнення спірних правовідносин. Оскільки право на спірне майно позивач обґрунтовує виділенням майнового паю колишнього КСП «Великокобелячківське», суд першої інстанції правомірно застосував норми права, які регулювали спірні правовідносини на час розпаювання майна КСП.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених прав, загальний перелік яких встановлений у частині другий статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина третя статті 16 ЦК України).

Позивач, у разі порушення його суб`єктивного права може скористатись не будь-яким способом його відновлення, а лише тим, який, як правило, визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Підстави визнання права власності встановлено статтею 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, виходячи із характеру спірних правовідносин та предмету позову, застосуванню підлягає саме стаття 392 ЦК України, як спосіб захисту права власника, на яку ОСОБА_1 серед іншого посилався і у позовній заяві.

Крім того, ОСОБА_1 позов пред`явлено до Великокобелячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, яка не є належним відповідачем у справі.

Згідно частини першої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Правом визначення предмету та підстав позову та особи відповідача наділений виключно позивач, який за загальними правилами доказування, встановленими статтями 12, 13, 77-81 ЦПК України повинен довести, що саме ця особа порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача з підстав, передбачених законом.

Позивачем по справі не доведено підстав, за яких орган місцевого самоврядування має відповідати за позовом, а тому визнання цим відповідачем позовних вимог не тягне правових наслідків, встановлених законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, містять посилання на докази та обставини, яким судом першої інстанції дано належну правову оцінку, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування апеляційним судом не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С. Б. Бутенко

Судді: О. Ю. Кузнєцова

О. В. Прядкіна