Справа № 463/4561/17
Провадження № 2/463/47/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

представника позивача Бутко А.С.

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №42/07 від 03.07.2007 року з відповідними змінами.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 20.03.2015 № 63, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з витань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22.02.2016 №213 строк здійснення процедури Ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк» продовжено на два роки до 19.03.2018 включно.

Між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або Боржник) 03.07.2007 року укладено Кредитний договір №42/07 із подальшими змінами та доповненнями (далі - Кредитний договір) про надання кредиту у сумі 100000,00 доларів США строком остаточного повернення кредиту 03.07.2010 року включно.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договору, а Іозичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором. В той же час, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконував, тому виникла заборгованість по договору.

У зв`язку із заборгованістю за зазначеним Кредитним договором ПАТ «ВіЕйБі» зверталося до господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення із ФОП ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором у сумі 102 154,57доларів США з яких:

-65 490,00 доларів США - строкова заборгованість за кредитом;

-18 625,46 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом;

-1 172,62 доларів США - нараховані відсотки за користуванням кредитом;

-12 008,51 доларів США - прострочені відсотки за користуванням кредитом,

-2 109,83 доларів США - пені за несвоєчасне погашення кредиту,

-1 556,70 доларів США - пені за несвоєчасне погашення процентів.

Рішенням господарського суду Львівської області у справі 2/199 від 24.11.2009 позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково, вирішено стягнути з ФОП ОСОБА_1 :

84 115,46 доларів США - заборгованості по кредиту,

13 648,76 доларів США - заборгованості по сплаті процентів,

1453.24 доларів США - пені за несвоєчасне погашення кредиту,

1050.48 доларів США - пені за несвоєчасну сплату процентів,

1002.49 доларів США державного мита,

- 230,07 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Під час виконання вказаного рішення господарським судом Львівської області 20.06.2011 винесено ухвалу, якою затверджено Мирову угоду у процесі виконання судов рішення (далі - Мирова угода) між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ФОП ОСОБА_1 .

У зв`язку із невиконанням ФОП ОСОБА_1 вказаної Мирової угоди ПАТ «ВіЕйБі Ба виконання Мирової угоди банк звернувся із позовом до ФОП ОСОБА_1 про зобов`язання виконати взяті по мировій угоді.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.08.2014 позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено повністю, вирішено спонукати відповідача виконати мирову угоду і сплатити банку заборгованість, яка виникла.

На виконання вказаного рішення господарським судом Львівської області видано наказ про примусове виконання рішення.

Як наголошує стаття 599 Цивільного кодексу України за відсутності інших піде припинення зобов`язань, передбачених договором або законом, зобов`язання у тому чай грошове припиняється його виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 5У 609 Цивільного кодексу України рішення суду про стягнення боргу не є підставо» 4 припинення грошового зобов`язання.

Станом на день подання позову заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» не погашена, рішення господарського суду Львівської області не виконано.

Зважаючи на викладене, зобов`язання сторін не припинилися, ФОП ОСОБА_1 відповідальності за невиконання грошового зобов`язання не звільняється.

Враховуючи вищенаведене, заборгованість Боржника за Кредитним договором на 27.03.2017 року складає 235 622,12 доларів США, у тому числі:

80 032,63 доларів США - заборгованість за кредитом;

112 874,40 доларів США - заборгованість за процентами;

11 533,59 доларів США - грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

15 622,79 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

звернулося до господарського суду Львівської області із позовом про спонукання до

зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

7316,32 доларів США - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту;

8242,39 доларів США - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту.

Згідно із статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, господарські зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк.

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницьку діяльність ФОЛ ОСОБА_1 припинено. Державним реєстратором 23.05.2017 року внесено запис № 6005323 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

У той же час, саме лише припинення підприємницької діяльності не свідчить про припинення зобов`язань, взятих на себе ФОП ОСОБА_1 .

З огляду на положення статей 51,52,598-609 Цивільного кодексу України, статей 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 04.12.2013 року у справі № 6-125цс13. Відтак, позивач не позбавлений можливості захистити своє право звернувшись із позовом до суду із дотриманням встановлених чинним процесуальним законодавством правил підвідомчості та підсудності спорів. Тому просив стягнути із позивача

Ухвалою суду від 11.12.2020 року за клопотанням ТЗОВ «Фінансова компанія Ассісто» проведено заміну правонаступника позивача на вказану юридичну особу, яка відповідно до договору № 616802.272 від 25.03.2020 про відступлення права вимоги набула статус кредитора по відношенню до відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, судові повістки за вказаною ним у відзиві на позов не отримував, місце його фактичного проживання не відоме. Тому суд здійснював його повідомлення у відповідності до положень ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України, яке розміщене не пізніше ніж за десять днів до судового розгляду. А тому з врахуванням наведених обставин, суд вважає, що справу слід розглянути у відсутності відповідача по наявних доказах у справі.

18.10.2018 року відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов. У відзиві відповідач зазначає, що переконаний, що позовні вимоги про стягнення з нього коштів не можуть бути задоволені зважаючи на наступне.

1. По даних правовідносинах вже є с рішений суду, яке набрало законної сшш..

03.07.2007 року між Позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №42/07 на загальну суму 40 000 доларів з терміном остаточного повернення кредиту до 03.07.2009 року.

24.11.2009 року рішенням Господарського суду Львівської області у справі №2/199 позовну заяву банку про стягнення ФОП ОСОБА_1 коштів за кредитним договором №42/07 було задоволено частково.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 22.02.2010р. по справі №2/199 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відтак, на його примусове виконання 15.03.2010 р. видано наказ, який пред`явлено стягувачем до виконання. Державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ 11.07.2010р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу у справі №2/199.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 20,06.2011р. у справі №2/МЙ1 затверджено мирову угоду між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ФОП ОСОБА_1 у процесі виконання судового рішення.

За умовами зазначеної мирової угоди сторони домовились, що на день її укладення 03.07. 2007 року (зі змінами і доповненнями до нього), що підлягає примусовому стягненню і згідно наказу про примусове виконання рішення №2/199 виданого 15.03.2010 року господарським судом Львівської області становить: - 84155,46 доларів США заборгованості по кредиту; - 11047,56 доларів заборгованість за процентами; - 1435,24 доларів СІЛА пені за несвоєчасне погашення кредиту; - 1050,48 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів; - 1002,49 доларів США державного мита; - 230,07 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Проте, через важкий матеріальний стан за період з 20.06.2011р. по 24.04.2014р. заборгованість ним була погашено частково, сплачено на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 15000,00 доларів США.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції з заявою №Лв-31/1-397 від 14.05.2014 р.

про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року по справі №2/199.

Постановою державного виконавця Личаківського ВДВС Львівського РУЮ ВП №43437555 від 26.05.2014р. у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року по справі №2/199 відмовлено, оскільки у процесі проведення перевірки встановлено, що зазначена ухвала не відповідає вимогам Закону України « Про виконавче провадження», зокрема зазначено, що виконавчий документ не скріплений гербовою печаткою, а також пропущено встановлений ст.22 вказаного Закону строк для пред`явлення виконавчого документа до стягнення.

Відтак, рішенням Господарського суду Львівської області від 13.08.2014 року по справі №914/2239/14 вирішено спонукати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 до виконання затвердженої ухвалою господарського суду Львівської області від 20.06.2011р. по справі №2/199 мирової угоди у процесі виконання судового рішення від 24.11.2009р. шляхом стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Веукраїнський Акціонерний Банк» (м.Київ, вул.Дегтярівська, 27Т; ) 80 032,63 долари США простроченої заборгованості за кредитом, 1435,24 долари США пені за несвоєчасне погашення кредиту, 1050,48 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 1002,49 доларів США державного мита, 230,07грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що в сукупності еквівалентно до офіційного курсу встановленого Національним банком України станом на 24.04.2014р. (1 долар США = 11,3846грн.) складає 951081,43грн. та 19 022,03грн. судового збору.

Слід наголосити, що мирова угода, укладена між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ФОП ОСОБА_1 та затверджена ухвалою Господарського суду Львівської області 20.06.2011 року є виконавчим документом.

За своїм процесуальним значенням ухвала суду про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі прирівнюється до судового рішення.

При такій ухвалі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

У разі невиконання однією зі сторін умов мирової угоди, вона підлягає виконанню в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Так, справді ОСОБА_1 припинив свою діяльність як фізична особа підприємець. Слід зауважити, що держреєстрація закриття підприємницької діяльності фізособн не припиняє його зобов`язань, що виникли під час провадження нею підприємницької діяльності, а також не змінює термінів та порядку виконання таких зобов`язань і застосування санкцій за їхнє невиконання.

Відтак, Позивач не мав процесуального права повторно звертатися з тим самим предметом про стягнення заборгованості по тому ж договору, за яким вже є рішення суду, що набрало законної сили.

2. Слід повідомити Шановний суд, що 29.01.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" вих.№08/1257 від 26.01.2018 року на постанову про повернення виконавчого документа стягувану у справі №914/2239/14, відповідно до якої просить визнати рішення головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувану від 24.07.2017 року у провадженні №50509804, скасувати постанову головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова від 24.07.2017 року у провадженні №50509804, зобов`язати головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Сидія Олега Володимировича відновити виконавче провадження №50509804 щодо примусового виконання наказу №914/2239/14 від 29.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь і ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" боргу в сумі 970 103,46 грн.

Розглянувши матеріали скарги на постанову про повернення виконавчого документа стягувану від 24.07.2017 року, Господарський суд Львівської області у своїй ухвалі від 08.02.2018 року доходить висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки вона є законною, повністю відповідає положенням п.2 ч.1 ст.37, ч.2.4.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено, що виконавче провадження припиняється, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт. Про припинення виконавчого провадження та повернення стягувану авансового внеску виконавець виносить постанову. Припинення виконавчого провадження з підстав, і передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону ». Дане рішення набрало законної сили та не було оскаржено Позивачем по даній справі.

3. Позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три

роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення І прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6- 116 цс13(№ в ЄДРСРУ 35667396).

Отже, позивачу було відомо про невиконання боржником свого обов`язку за договором №42/07 ще з моменту звернення до Господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення боргу з ФОП ОСОБА_1 .

Тому з посиланням на положення ст 267 ЦПК України просить відмовити у позові, або закрити провадження з посиланням на ч.1 п.3 ст.255 ЦПК України.

Представник правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» 09.03.2021 року направив до суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача посилається на те, що дійсно рішенням Господарського суду Львівської області від 24.11.09 у справі № 2/199 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 84 115,46 доларів США заборгованості по кредиту, 13648,76 доларів США заборгованості по сплаті процентів, 1435,24 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту, 1050,48 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів, 1002,49 доларів США державного мита та 230 грн. 07 коп. витрат н а інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

15 березня 2010р. на виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №2/199 від 24.11.2009 р. було видано наказ про примусове виконання рішення суду.

11 травня 2010р. державним виконавцем Личаківського ВДВС ЛМУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу у справі № 2/199 від 24.11.2009р.

6 червня 2011р. на розгляд Господарського суду Львівської області сторонами подано заяву про затвердження мирової угоди в процесі виконання судового рішення у справі № 2/199.

20.06.2011 у справі № 2/199 Господарським судом Львівської області винесено ухвалу, якою мирову угоду між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ФОП ОСОБА_1 у процесі виконання судового рішення затверджено на обумовлених сторонами умовах.

Відповідно до п. 4 даної угоди сторони домовилися у разі своєчасного і повного виконання боржником своїх зобов`язань за цією мировою угодою, припинити зобов`язання боржника перед стягувачем в частині сплати пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 1 435,24 доларів США та пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 1 050,48 доларів США.

Сторони гарантували даною угодою, що у випадку належного виконання цієї мирової угоди не матимуть і не заявлятимуть жодних претензій один до одного з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду Уіфаїни від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цсї2, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Згідно ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Сторонами 20.06.2011 року укладено мирову угоду, якою змінено, а саме, розстрочено сплату заборгованості за рішенням у справі № 2/199 відповідно до погодженого сторонами графіку.

Звертаємо особливу увагу суду, що відповідна мирова угода затверджена ухвалою Господарського суду Львівської області 20.06.2011 з метою розсточення виконання рішення від 24.11.2009 у справі № 2/199.

Відповідачем невірно розцінено юридичну природу мирової угоди, як угоди між суб`єктами підприємницької діяльності, так як дана угода - це обумовлена сторонами та затверджена ухвалою суду домовленість виконання рішення суду, яке наразі залишається невиконаним.

Отже затвердження судом мирової угоди у справі призвело до зміни матеріально- правових відносин сторін, в тому числі і порядок сплати вже існуючого основного боргу за рішенням суду.

Право сторін на укладання мирової угоди встановлено Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент затвердження мирової угоди у справі), умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмету йозову.

При цьому, частиною 4 статті 121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що. діяла на момент затвердження мирової угоди у справі) передбачено, що мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

З аналізу вищевказаних приписів Господарського процесуального кодексу вбачається, що мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою у добровільному порядку припинити спір, на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання рішення.

На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі: укладається у формі та на умовах, передбачених самими сторонами, проте на умовах, що не суперечать діючому законодавству; підлягає затвердженню господарським судом; не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально- правові відносини; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта. Умови мирової угоди можуть стосуватись лише предмету спору.

При цьому, мирова угода, яка затверджена судом, не є договором у цивільно- правовому розумінні.

Отже зі змісту ухвали про затвердження мирової угоди вбачається, що фактично сторони домовились про розстрочку виконання рішення суду.

З приводу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три

роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1,2 ст. 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи, але не корелюється із припиненням зобов`язань. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає.

Ч.2 ст.264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лігше частина вимоги, право на яку має позивач.

Із врахуванням пред`явлення позовної заяви до Господарського суду Львівської області, винесення рішення у справі № 914/2239/14 від 13.08.2014 року про спонукання до виконання мирової угоди, відбувалось переривання перебігу позовної давності.

Разом із тим, у зв`язку із неналежним виконанням мирової угоди, на сторону, яка допустила таке неналежне виконання покладаються додаткова відповідальність передбачена ст. 625 ЦК України, що і стало підставою (в тому числі, але не виключно) для звернення до суду із відповідним позовом.

Ввважає, що не підлягає до задоволення заява про закриття провадження із наступних підстав.

Так, при зверненні до суду із позовною заявою, позивач просив стягнути із відповідача борг станом на дату подання позову до суду, яка становить 84 115,46 долари США по кредиту, 13 186,13 долари США по сплаті процентів, 2 109,83 долари США пені за несвоєчасне погашення кредиту, 1 556,70 долари США пені за несвоєчасну сплату процентів, 1 186,77 долари США інфляційних втрат.

Станом на дату подання даної позовної заяви суми боргу складались із: 80 032,63 дол. США тіла кредиту, 112 874,40 дол. США заборгованість по відсотках, 11 533,59 дол. США пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 15 622,79 дол. США пеня за несвоєчасну сплату процентів, 7 316,32 дол. США заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту та 8 242,39 дол. США заборгованість по 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів.

Із врахуванням вищезазначеного, позивач мав право звертатись до суду із позовною заявою про стягнення залишку заборгованості та 3% річних, а тому, провадження у даній справі не підлягає закриттю.

Разом із тим, із врахуванням пред`явлення позовної заяви в 2009 році, затвердження мирової угоди в 2011 році, винесення рішення про спонукання до виконання мирової угоди в 2014 році та пред`явлення даного позову в 2017 році, строк позовної давності переривався та не є пропущеним. Тому просить позовну заяву ТОВ «ФК «Ассісто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Ассісто» позовні вимоги та відповідь на відзив підтримав, надав обґрунтування позовних вимог аналогічно до наведених у цих процесуальних документах.

Заслухавши пояснення представника позивача в обгурнтування позову, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або Боржник) 03.07.2007 року укладено Кредитний договір № 42/07 із подальшими змінами та доповненнями (далі - Кредитний договір) про надання кредиту у сумі 100000,00 доларів США строком остаточного повернення кредиту 03.07.2010 року включно.

Також безспірно встановлено, що у зв`язку із невиконанням зобов`язань за цим кредитним позовом за позовом банку рішенням господарського суду Львівської області у справі 2/199 від 24.11.2009 позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково, вирішено стягнути з ФОП ОСОБА_1 :

84 115,46 доларів США - заборгованості по кредиту,

13 648,76 доларів США - заборгованості по сплаті процентів,

1453.24 доларів США - пені за несвоєчасне погашення кредиту,

1050.48 доларів США - пені за несвоєчасну сплату процентів,

1002.49 доларів США державного мита,

- 230,07 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Під час виконання вказаного рішення господарським судом Львівської області 20.06.2011 винесено ухвалу, якою затверджено мирову угоду у процесі виконання судовового рішення між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ФОП ОСОБА_1 .

Як вбачається із ухвали Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року (а.с.7) сторони погодили порядок погашення вказаної заборгованості. Відповідач ОСОБА_1 визнав, що на виконання цієї мирової угоди він сплатив борг у сумі 15 000 доларів США і в подальшому можливості виконати рішення не мав.

У зв`язку із невиконанням ФОП ОСОБА_1 вказаної мирової угоди ПАТ «ВіЕйБі Ба звернувся із позовом до ФОП ОСОБА_1 про зобов`язання виконати взяті по мировій угоді.

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.08.2014 позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено повністю , вирішено спонукати відповідача виконати мирову угоду і сплатити банку заборгованість, яка виникла:

80 032,63 доларів США - заборгованість за кредитом;

1435,24 доларів США - грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

1050,49 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів;

Витрати на інформаційне забезпечення.

З вказаного позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача - 80 032,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 112 874 доларів США - заборгованості по сплаті процентів,11533.59 доларів США - пені за несвоєчасне погашення кредиту,15622.79 доларів США - пені за несвоєчасну сплату процентів,7 316.32 доларів США - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту; 8 242.39 доларів США заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків.

Отже, з врахуванням того, що судом уже вирішено питання про стягнення з ФОП ОСОБА_1 80 032,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 13 648,76 доларів США - заборгованості по сплаті процентів, (які в процесі виконання мирової угоди відповідач сплатив), 1435,24 доларів США - грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1050,49 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів, то вимоги до відповідача як фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення 80 032,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 112 874,40 доларів США - заборгованість за процентами; 11 533,59 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 15 622,79 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів до задоволення не підлягають, оскільки цей борг нараховано безпідставно. При цьому суд вважає, що після укладення мирової угоди між банком і відповідачем, у якій було визначено розмір заборгованості по тілу кредиту, розмір відсотків, пені за несвоєчасне погашення кредиту, пені за несвоєчасну сплату процентів, збільшення розміру цих платежів є необґрунтованим і протирічить умовам мирової угоди сторін.

Окрім того, щодо нарахування відсотків позивачем після пред`явлення позову і стягнення таких за рішенням суду, то слід наголосити, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)).

Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача 7 316.32 доларів США - заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту, 8 242.39 доларів США заборгованість по 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків, то такі вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Як вбачається із матеріалів справи сторони у кредитному договорі не передбачили інший розмір процентів річних за неналежне виконання зобов`язань, а тому в силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України позивач має право на стягнення із відповідача на свою користь три проценти річних від простроченої суми,оскільки вчасно зобов`язання за кредитним договором не виконав.

Розрахунок розміру 3 % річних позивачем розрахований і наданий відповідачу, він ним не оспорюється, а тому в суду не має підстав ставити його під сумнів.

Отже, з врахуванням наведених обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.2, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ассісто» заборгованість по сплаті 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 7 316,32 доларів США та заборгованість по сплаті 3% річних за несвоєчасну сплату процентів в розмірі 8 242,39 доларів США, що в загальному становить 15 558,71 доларів США, що станом на день розгляду справи становить 415 461,12 грн. (чотириста п`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят одна гривня дванадцять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути зОСОБА_1 в дохід держави судові витрати в розмірі 4154,61 (чотири тисячі сто п`ятдесят чотири гривні шістдесят одна копійки)

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга позивачем протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення - 29 вересня 2021 року.

Суддя: Гирич С. В.