Справа № 449/260/20 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 22-ц/811/594/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І. Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Тимошика І.Я., відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Стефанюк В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №449/260/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Бібрської міської ради Перемишлянського району про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, про скасування рішення державного реєстратора, про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

03.03.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_2 , Бібрської міської ради Перемишлянського району в якому просять:

- визнати рішення №63 від 23 лютого 2016 року 3-ї сесії 7-го скликання Великоглібовицької сільської ради Перемишлянського району (правонаступником якої є Бібрська міська рада) «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.2476 га в селі Підмонастир Перемишлянського району і дану земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 (кадастровий номер :09:002:0115), - незаконним;

- скасувати рішення Державного реєстратора колишнього Перемишлянського районного управління юстиції Горбаля Тараса Богдановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29140276 від 07 квітня 2016 року на земельну ділянку кадастровий номер №:09:002:0115 в кварталі індивідуальної житлової забудови в с. Підмонастир Перемишлянського району, урочище «На зрубі» за ОСОБА_2 .;

- визнати за позивачами право на завершення приватизації на земельну ділянку АДРЕСА_1 урочище «На зрубі`в порядку спадкування після смерті нашої матері ОСОБА_2 та зареєструвати право власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_2 (померлою).

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачі.

В апеляційній скарзі зазначають, що не погоджуються з рішенням, вважають його незаконним, таким, що підлягає скасуванню. Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що Бібрською міською радою з порушенням (без погодження із законними спадкоємцями) в червні 2014 року прийнято заяву від ОСОБА_2 про передачу їй у власність земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка вже до того була надана їх матері ОСОБА_2 для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рішення Бібрської міської ради №950 від 05.08.2014 року є таким, що суперечить попередньому рішенню сільської ради, яким вказану земельну ділянку надано батькам позивачів, якими ще в 2007 році було розпочато процес приватизації земельної ділянки. Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що відповідач отримавши рішення №950 від 05 серпня 2014 року не виконала зобов`язання замовити в органі містобудування будівельний паспорт, а також надала підроблений акт прийому - передачі межових знаків від 03.05.2015 року, оскільки зазначений акт вони не підписували. З врахуванням зазначеного, вважають рішення Бібрської міської ради №63 від 23 лютого 2016 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , індексний номер 29140276 від 07 квітня 2016 року, що були видані ОСОБА_2 незаконними, такі, що видані на підставі протиправного Акту прийому - передачі межових знаків від 03 травня 2015 року. Зазначають, що їх права порушені тим, що вони як спадкоємці першої черги мають право на завершення приватизації в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 . Протиправні дії відповідачки позбавляють їх права набути і зареєструвати у встановленому порядку речове право в порядку спадкування на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2476 га в с.Підмонастир Перемишлянського району та користуватися на законних підставах вказаною земельною ділянкою. Просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач по справі ОСОБА_2 ( згідно Свідоцтва про шлюб від 29 травня 2021 року серія НОМЕР_1 прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_2 (надалі по тексту ОСОБА_2 ) у відповідності до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України надала суду Відзив на апеляційну скаргу.

У Відзиві зазначає, що речове право на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 могло виникнути після прийняття рішення Великоглібовецькою сільською радою про надання такої земельної ділянки у власність. Дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки наданий матері позивачів не входить до маси спадкового майна, що передбачено ст.1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та справедливим.

Відповідач по справі Бібрська міська рада Перемишлянського району в особі міського голови Гринус Р.Я. надіслала суду заяву про розгляд апеляційної скарги без участі представника. У заяві зазначено, що Бібрська міська рада вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Тимошика І.Я. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Стефанюк В.П., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч.3 ст. 3 ЦПК провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року Великоглібовецькою сільською радою Перемишлянського району прийнято рішення №145, яким надано дозвіл ОСОБА_7 на розробку проекту містобудівного обґрунтування земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га у с.Підмонастир урочище «На Зрубі» з метою надання йому у приватну власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 13).

14 травня 2009 року Великоглібовецькою сільською радою прийнято рішення №581 відповідно до якого ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку в кварталі індивідуальної житлової забудови АДРЕСА_1 (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с.15).

14 листопада 2012 року на підставі заяви ОСОБА_2 сесією ХІУ шостого скликання Великоглібовецької сільської ради Перемишлянського району Львівської області прийнято рішення № 572 про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального житлового будинку в с.Підмонастир урочище «На зрубі» (земельна ділянка № НОМЕР_2 » (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (а.с.17).

05 серпня 2014 року на підставі заяви ОСОБА_2 Великоглібовецькою сільською радою (ХХІІ сесія шостого скликання) прийнято рішення №50 про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва індивідуального житлового будинку в кварталі індивідуальної житлової забудови в АДРЕСА_1 ».(а.с.210).

23 лютого 2016 року Великоглібовецькою сільською радою ХІУ сесія шостого скликання на підставі заяви ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) прийнято рішення №63 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2476 га у с.Підмонастир Перемишлянського району Львівської області, кадастровий номер :09: 002: 0115 (а.с.23).

Відповідно до Інформаційної довідки 29.03.2016 року право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 (а.с.24).

Відмовляючи позивачам у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на підставі наданих доказів та норм права прийшов до вірного висновку, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 при житті не набула право власності на спірну земельну ділянку, а позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не зверталися у встановленому законом порядку до органу місцевого самоврядування для надання їм дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки з метою завершення її приватизації. Право власності на земельну ділянку чи інші об`єкти нерухомості не реєструється на померлих, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Спірна земельна ділянка не входить у спадкову масу.

Суд підставно зазначив у рішенні, що позивачі пропустили строк звернення до суду за захистом свого права, оскільки про порушення свого права знали з 2014 року, та правильно відмовив у задоволенні позову позову по суті.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.. 1218 ЦК).

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 572 від 14 листопада 2012 року надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність площею 0,25 га для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель і споруд в с.Підмонастир урочище «На зрубі» (земельна ділянка № НОМЕР_2 ). На день смерті ОСОБА_2 інженерно-технічна земельна документація не була виготовлена, ОСОБА_2 при житті не отримала рішення органу місцевого самоврядування про передачу їй у власність земельної ділянки площею 0,2476 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в кварталі індивідуальної забудови в с.Підмонастир урочище «На зрубі» (земельна ділянка № НОМЕР_2 ), відтак спірна земельна ділянка не ввійшла у спадкову масу.

Позивачі по справі як спадкоємці першої черги протягом шести років не зверталися до органу місцевого самоврядування із заявою про надання їм дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку з метою завершення приватизації земельної ділянки дозвіл на виготовлення документації якої надавався їх батькам.

Відповідно до ч.1 ст.121 Земельного кодексу України (далі ЗК) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах у розмірах не більше 0,25 гектара.

Судом правильно зазначено у рішенні, що на підставі наданих позивачем доказів, кожен з них вже скористався своїм правом на отримання безоплатно земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку (які є суміжними із спірною земельною ділянкою), а відтак права позивачів в цій частині позовних вимог не порушені.

Колегія суддів не приймає як належні докази, посилання представника позивачів у апеляційній скарзі на ч.1 абз.2 розділу Х Перехідних положень ЗК відповідно до змісту яких прописано: установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки земельна ділянка не була передана спадкоємцю ОСОБА_2 у приватну власність та не входила у спадкову масу.

Статтею 118 ЗК визначено порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам та послідовність дій, які позивачами не дотримані.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття, оскільки виготовлення проекту землеустрою є лише стадією процесу отримання права власності та не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність.

За змістом ч.2 ст. 373 ЦК право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

У постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року (справа № 380/624/16-ц) Верховний Суд дійшов висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Посилання у апеляційній скарзі позивачів з приводу підробки підписів на Акті прийому-передачі межових знаків від 03 травня 2015 року не спростовує висновків суду, який посилається на постанову про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2019 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (а.с.31).

Верховним Судом у складі колегії суддів другої судової палати касаційного Цивільного Суду від 28 березня 2018 року прийнято постанову у справі № 681/ 1039/15-ц у якій суд зазначив, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами» Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа- акта погодження меж- слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки, правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення немає, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

З кадастрового плану земельної ділянки № НОМЕР_2 кадастровий номер :09:002:0115 площею 0,2476 га для будівництва індивідуального житлового будинку в кварталі індивідуальної житлової забудови в с.Підмонастир урочище «На зрубі», яка надана у власність відповідачу, вбачається, що конфігурація цієї земельної ділянки, її конкретні розміри між поворотними точками та загальна площа відповідають технічній документації і не створюють перешкод сусіднім земельним ділянкам, які приватизовані позивачами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачі, вважаючи що порушені їх права як спадкоємців першої черги за законом, на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування після смерті їхньої матері ОСОБА_2 , не надали суду належних та допустимих доказів:

-звернення з 05 червня 2014 року у П`яту Львівську державну нотаріальну контору, де була заведена спадкова справа після смерті їхньої матері щодо отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку;

-доказів оскарження постанов нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якщо були для цього підстави;

-доказів звернення до відповідача Бібрської мміської ради Перемишлянського району Великоглібовецького старостинського округу із заявою про реалізацію своїх спадкових прав спадкоємців на спірну земельну ділянку та доказів відмови позивачам у реалізації їх прав щодо завершення процедури приватизації земельної ділянки № НОМЕР_2 в урочищі «На зрубі» с.Підмонастир Перемишлянського району Львівської області, розпочатої спадкодавцем, не отримували відмови з цього питання та у визначений законом строк позовної давності не звернулися в суд за захистом своїх прав.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності звернення до суду позивачів за захистом порушеного права.

З приводу вище зазначеного описано у п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Враховуючи те, що рішення Бібрської міської ради Перемишлянського району №63 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» від 23.02.2016 року було прийнято з дотриманням всіх вимог закону та при його ухваленні не порушено цивільних прав позивачів, тому позовна вимога про визнання його незаконним не підлягає до задоволення.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині реєстрації відповідачкою ОСОБА_2 ( ОСОБА_9 ) права власності на спірну земельну ділянку.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 року по справі № 1-17/2005 прописано: «Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом( ч.1 ст.116ЗК); Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК); Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (ч.1 ст.125 ЗК).

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 дотримано процедури приватизації земельної ділянки, доказів неправомірності рішень з цього приводу позивачами не надано, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, відтак підстав для скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

Згідно ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк