Справа № 344/4550/21
Провадження № 2/344/2406/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретарів Сивухіної Ю.І., Підхомної Н.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов`язання сплачувати 1/2 вартості житлово-комунальних послуг та стягнення коштів сплачених за комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 25 березня 2021 року звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про зобов`язання сплачувати 1/2 вартості витрат на житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення 11 097 грн. 07 коп. сплачених коштів за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з відповідачкою є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка з 13.03.2015 року зареєстрована у вказаній квартирі. В березні 2020 року відповідачка подала позов про розірвання шлюбу і з того часу жодним чином не брала участі в утриманні квартири, комунальні послуги оплачує позивач. З березня 2020 року по день подання позову до суду позивач сплатив 22 194 грн. 12 коп. за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення. Відповідачка є співвласником квартири, тому повинна сплачувати за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення та з неї слід стягнути половину вже сплачених грошових коштів.

25 травня 2021 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачка позов не визнає, а вимоги про стягнення коштів на утримання майна з починаючи з березня 2020 року безпідставними, оскільки вони з позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2013 року по 15.07.2020 року. Рішенням суду від 22.10.2020 року за відповідачкою визнано право власності на 1/2 частину квартири. 03 грудня 2020 року відповідачка зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину квартири. Після подачі позову до суду про розірвання шлюбу відповідачка та дитина не могли проживати в квартирі через постійний тиск зі сторони позивача, погрози та застосування насильства, тому відповідачка знімає квартиру. З 03.12.2020 року у відповідачки виник гіпотетичний обов`язок брати участь в утриманні житла та сплаті комунальних послуг. По можливості відповідачка сплачує комунальні послуги.

14 травня 2021 року позивачем надано відповідь на відзив в якому він зазначив, що заперечення відповідачки є необґрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Позов просила задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вона не може проживати в квартирі з вини позивача, по можливості вона сплачує комунальні послуги. Також просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2013 року по 15.07.2020 року, що підтверджується копіє рішення суду від 15.07.2020 року (а.с.24).

22.10.2020 року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-20).

Право власності за собою на 1/2 частину квартири відповідачка зареєструвала 16.02.2021 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру (а.с.21-22).

Як вбачається із довідки № 3866 від 04.02.2021 року (а.с.23) відповідачка зареєстрована у квартирі з 13.03.2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ЦК України ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, сторони в силу вимог статей 322,360 ЦК України зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до пункту 2) ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Як вбачається зі змісту рішення Івано-Франківського міського суду від 22.10.2020 року квартира з грудня 2020 року була набута сторонами у спільну сумісну власність у період шлюбу.

15.07.2020 року сторони перестали бути подружжям, але квартира дальше перебувала у їх спільній сумісній власності, а тому вони повинні були нести витрати по утриманню квартири.

Звертаючись до суду із позовом позивач посилався на те, що ним з березня 2020 року по 25 березня 2021 року було сплачено 22 194 грн. 14 коп. витрат на житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинку, зокрема за теплопостачання 14 450 грн., за електроенергію 1634 грн. 18 коп., за водопостачання та водовідведення 1780 грн., квартплата 3450 грн., за омофон 280 грн., за вивіз сміття 599 грн. 96 коп., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.32-69).

Таким чином, позивач належними доказами підтвердив факт того, що він поніс витрати на утримання спільного майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену ним 1/2 частину вартості вказаних комунальних послуг.

Що стосується періоду стягнення, то відповідачка зобов`язана компенсувати позивачу половину витрат за період з 15.07.2020 року по 25.03.2021 року, оскільки під час перебування у шлюбі сторони несли витрати спільно, у них був спільний бюджет, тому немає значення хто сааме здійснював фактичну оплату послуг.

Тому квитанцію про плату послуг за постачання електроенергії від 15.06.2020 року на суму 250 грн., квитанцію від 10.07.2020 року про оплату квартплати на суму 300 грн., квитанцію від 10.07.2020 року про оплату за вивіз сміття на суму 50 грн., суд не бере до уваги, оскільки вказані послуги оплачені під час перебування сторін у шлюбі.

Крім того, відповідачкою 15.03.2021 року оплачено 500 грн. за теплопостачання та 45 грн. 08 коп. за вивіз сміття (а.с.112).

Тому, розмір стягнення має бути зменшений на вказану суму.

Загальна сума до стягнення становить 10 699 грн. 53 коп.

Квитанції надані відповідачкою за 01.04.2021 року суд не бере до уваги, оскільки позивач просить стягнути кошти по 25.03.2021 року включно. А квитанції від 15.03.2021 року (а.с.113) надані відповідачкою повторно.

Ураховуючи те, що позивач та відповідач в силу вимог статей 322, 360 ЦК України зобов`язані утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна слід дійти висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог.

Разом з тим, вимога про зобов`язання відповідачку сплачувати 1/2 вартості послуг по утриманню житлового приміщення не підлягає до задоволення, оскільки суд не вирішує спори на майбутнє.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з вимогами чч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати за одну з вимог в мінімальному розмірі 908 грн.

Також позивачем понесено витрати на надання правничої допомоги. Такі витрати підлягають зменшенню до 7200 грн., оскільки є необґрунтованою сума 1500 грн. за участь в судовому засіданні, яке тривало: одне 22.04.2021 року - 3 хвилини, третє 05.07.2021 року 30 хвилин, тому за участь в судовому засіданні 22.04.2021 року слід стягнути 500 грн., за участь в судовому засіданні 05.07.2021 року 1000 грн.

Оскільки позов задоволено частково, одну вимогу, то розмір судових витрат на правничу допомогу який має бути стягнуто з відповідачки становить 3600 грн. (7200:2).

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст. 1, ст. 5, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 317, 319, 322, 356, 360, 368, 526, 544 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов`язання сплачувати 1/2 вартості житлово-комунальних послуг та стягнення коштів сплачених за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , грошові кошти сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за період з 15 липня 2020 року по 25 березня 2021 року в сумі 10 699 (десять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 53 копійки.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 гривень та 3600 гривень витрат за надання правничої допомоги.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 16 липня 2021 року.