Справа № 703/1982/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Степанецька об`єднана територіальна громада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Степанківської ОТГ з вимогою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини ОСОБА_2 .

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 .

Останнім фактичним місцем проживання ОСОБА_2 була АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає заявник.

ОСОБА_1 вказував і на те, що він з 2015 року проживав разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , однією сім`єю, він повністю здійснював догляд за нею та після смерті здійснив її поховання за власний кошт.

Відповідно заявник просив суд встановити факт постійного його проживання разом із спадкодавицею ОСОБА_2 з 2015 року до дня її смерті.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву в якій вказав, що на вимогах заяви наполягає, а справу просить розглянути у його відсутність.

Представник Степанківської ОТГ в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що вони були сусідами померлої ОСОБА_2 і їм відомо про те, що її син ОСОБА_1 з 2015 року проживав постійно разом із нею та здійснював догляд. Після смерті ОСОБА_2 її син займався похованням та здійснив всі необхідні для цього обряди за власний кошт.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію заявника, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22 вересня 2020 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22 серпня 1973 року вбачається, що померла ОСОБА_2 є матір`ю заявника ОСОБА_1 (а.с.7).

З витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 7126-1 вбачається, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 2947 від 16 червня 2021 року ОСОБА_2 була зареєстрована по АДРЕСА_2 (а.с.11).

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 з 2015 року по 20 вересня 2020 року підтвердили в судовому засіданні і свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Заявник, посилаючись на той факт, що у нього відсутні докази спільного проживання із спадкодавицею, не може оформити спадщину, звернувся до суду із даною заявою.

З відповіді Смілянської державної нотаріальної контори № 940/01-16 від 30 липня 2021 року вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.32).

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Заявник ОСОБА_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги по закону.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як вбачається з наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 доведено факт сумісного проживання зі спадкодавицею ОСОБА_2 з 2015 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись статями 15, 16, 328, 1216-1218, 1261, 1265,1268 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263 - 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , заінтересована особа Степанецька об`єднана територіальна громада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький