У Х В А Л А

11 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 751/953/21

провадження № 61-15065ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача щомісячно до закінчення навчання.

Позов обгрунтований тим, що він є сином відповідача. З 01 вересня 2020 року навчається на першому курсі Навчально-наукового інституту менеджменту, харчових технологій та торгівлі Національного університету «Чернігівська політехніка» на денній формі навчання. Угоди про добровільну сплату аліментів на період його навчання між сторонами не досягнуто. Відповідач працює, проте не відомо де і ким. Стан відповідача задовільний, матеріальне становище таке, яке дає йому можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача без погіршення його матеріального стану. Позивач у зв`язку з навчанням не має можливості працювати, не має доходів, а тому потребує матеріальної допомоги батька.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 квітня 2021 року в позові відмовлено.

Відмовивши в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач навчається, потребує матеріальної допомоги, проте ОСОБА_1 за станом здоров`я не надає йому таку допомогу.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 квітня 2021 року скасовано, позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання на час навчання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року, але не більше як до досягнення ОСОБА_2 23 річного віку або до припинення навчання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач довів, що він продовжує навчання та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги. Навчання позивача на денній формі не виключає підробітку, але не дозволяє йому повноцінно працювати та отримувати доходи, щоб забезпечити свою життєдіяльність та умови для навчання. Крім того, навчання на платній основі виключає одержання стипендії. Основний тягар щодо утримання позивача несе його матір, хоча мати і батько мають рівні обов`язки.При визначенні суми аліментів суд апеляційної інстанції врахував, що відповідач є особою з інвалідністю.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 поштовим зв`язком направив до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, а тому відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України справа є малозначною.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга має виняткове значення, оскільки він є особою з інвалідністю, має захворювання, не може сплачувати аліменти через стан свого здоров`я та невеликий дохід у вигляді пенсії.

Проте таке посилання є формальним та не дає підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для заявника, який подає касаційну скаргу.

Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів та встановлених обставин.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувана заявником постанова Чернігівського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року ухвалена у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко