Справа № 309/877/16-ц
У Х В А Л А

13 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/877/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Хустський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду від 2 листопада 2016 року, головуючий суддя Сідей Я.Я., -

встановив:

Заявою від 11.03.2016, що надійшла до Хустського районного суду 16.03.2016, ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу.

Ухвалою Хустського районного суду від 15.09.2016 до участі в справі було залучено Відділ державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції в якості третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Позивач зазначав, що на підставі кредитного договору від 25.02.2008 № 041-2008-371 надав ОСОБА_1 кредит у сумі 30000,00 дол. США під зобов`язання його повернути у визначений договором строк та сплатити проценти за користування коштами.

Оскільки позичальник порушив свої зобов`язання за договором, банк звернувся до суду по стягнення боргу і рішенням Хустського районного суду від 12.07.2010 у справі № 2-852/2010 було стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 борг у сумі 267545,69 грн, державне мито в розмірі 1700,00 грн і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Враховуючи, що сума боргу вже була визначена станом на 12.07.2010 і складається з тіла кредиту, нарахованих відсотків та підвищених відсотків, з метою уникнення подвійного стягнення боргу банк вважає за необхідне звернутися до суду з вимогою про достягнення заборгованості без урахування суми, стягнутої судом у справі № 2-852/2010.

Станом на 19.02.2016 така заборгованість становить 25862,37 дол. США, що за офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/27,25 грн на дату сплати судового збору є еквівалентом 704749,58 грн, а саме: нараховані відсотки в розмірі 18754,46 дол. США (еквівалент 511059,04 грн); підвищені відсотки в розмірі 7107,91 дол. США (еквівалент 193690,55 грн).

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за його порушення та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за весь час користування кредитом, в тому числі, за весь час прострочення. Нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму боргу є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнових прав кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними кредиторові.

Тому стягненню підлягають також інфляційні втрати в сумі 216712,01 грн і 3% річних в сумі 24079,11 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивач ПАТ «Універсал Банк» просив стягнути на свою користь:

солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн;

з ОСОБА_3 солідарно до ОСОБА_1 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн.

судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Рішенням Хустського районного суду від 02.11.2016 позов задоволено, стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк»:

солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн;

з ОСОБА_3 солідарно до ОСОБА_1 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн,

стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 14182,71 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що банк мав підстави для пред`явлення до відповідачів вимог про солідарне стягнення донарахованої заборгованості, а відповідачі, які є солідарними боржниками на підставі кредитного договору та договорів поруки, відповідно до умов цих договорів відповідають перед кредитором і зобов`язані сплатити на його користь заявлені до стягнення кошти.

Відповідач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду в частині солідарного стягнення з нього донарахованих відсотків за користування кредитними коштами, сум інфляційних втрат і 3% річних, а також судового збору на користь банку як незаконне та необґрунтоване, просив ухвалене щодо нього рішення суду скасувати, у пред`явлених до нього вимогах про солідарне з ОСОБА_1 стягнення боргу і судових витрат відмовити.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 13.09.2021 рішення Хустського районного суду від 02.11.2016 в частині задоволення позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу та про солідарне стягнення з нього судового збору скасовано, у вимозі до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу відмовлено.

Рішення суду оскаржила і ОСОБА_4 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бухтоярова О.В., в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. У скарзі посилається на такі обставини.

З 16.06.2011 вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 і нещодавно їй стало відомо про проблеми чоловіка через поруку за чужим кредитом. Це зачіпає її інтереси, позаяк у шлюбі набуто спільне майно (житловий будинок по АДРЕСА_1 ), на яке накладено арешт, а зобов`язання подружжя вирішуватимуться за його спільні кошти. У шлюбі народилися троє дітей, проблеми з чужим кредитом погано відбиваються на життєдіяльності сім`ї.

Рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_1 незаконне. Мотивація незаконності рішення суду в цій частині аналогічна мотивам, наведеним у апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_3 .

Так, суд не мав підстав для задоволення вимог про стягнення солідарно боргу з апелянта, оскільки рішенням суду від 12.07.2012 борг солідарно вже був стягнутий, а апелянт не є отримувачем кредиту.

Обставини справи не були належно і повно з`ясовані судом. Зокрема, суд не перевіряв розрахунок пред`явленого до стягнення боргу і не давав оцінки підставам для стягнення боргу саме з апелянта, рішення суду в цій частині не вмотивоване.

Зміна без згоди поручителя зобов`язання, що тягне збільшення обсягу відповідальності поручителя, припиняє поруку (ст. 559 ч. 1 ЦК України). Збільшення обсягу відповідальності поручителя тягне, зокрема, й розширення змісту основного зобов`язання щодо дострокового повернення кредиту. Банк не повідомив апелянта як поручителя про намір достроково стягнути борг, тому порука є припиненою.

Позивач пропустив позовну давність щодо пред`явленого до стягнення боргу, про застосування якої апелянт заявляє. З 2010 року позивач знав про порушення позичальником зобов`язання, але до суду з вимогами до поручителя звернувся лише у 2016 році. Крім того, строк давності обчислюється стосовно кожного періодичного платежу, якщо такий не був сплачений. Суду належало застосувати положення ст. 559 ч. 4 ЦК України щодо припинення поруки в разі відсутності вимоги кредитора до поручителя, пред`явленої в строк, обумовлений договором поруки, або в шестимісячний строк від дня настання строку виконання зобов`язання, що не було зроблено.

Про рішення суду вона дізналася в лютому 2020 року, після чого одразу звернулася по правову допомогу.

Просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_1 коштів у рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк» і відмовити в задоволенні цих вимог.

На час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що з моменту державної реєстрації 29.03.2007 належав юридичній особі Хустському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Закарпатській області, у подальшому після організаційних змін у структурі органів ДВС належить Хустському районному відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), інші обліково-реєстраційні дані юридичної особи, як і код ЄДРПОУ, залишилися незмінними. Зміна підпорядкування третьої особи не потягла зміни його правового статусу як юридичної особи та зміни процесуального статусу в справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 адвоката Бухтоярової О.В., яка апеляцію ОСОБА_4 підтримала, та представника ОСОБА_3 адвоката Співака О.М., який апеляцію ОСОБА_4 вважає обґрунтованою, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 4 ч. 1, ст. 19 ч. 1 ЦПК України), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію. Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); особа зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, включно з обставинами, якими обґрунтовується право на позов, а у випадку оскарження рішення суду особою, яка не брала участі в справі, включно з обставинами, якими обґрунтовується право на апеляцію; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, 4, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Тож апелянт, подаючи в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України скаргу, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов`язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що з наведених у позовній заяві підстав ПАТ «Універсал Банк» посилаючись на норми ЦК України щодо кредитних зобов`язань, поруки, солідарних зобов`язань і солідарної відповідальності, на умови кредитного договору від 25.02.2008 № 041-2008-371, укладеного з ОСОБА_1 , договору поруки від 25.02.2008 № 041-2008-371-Р/1, укладеного з ОСОБА_3 , яким забезпечувалося виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , виходячи з необхідності захисту його прав як кредитора просило стягнути на свою користь, зокрема, з ОСОБА_3 солідарно до ОСОБА_1 донараховані відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 25862,37 дол. США, суму інфляційних втрат в розмірі 216712,01 грн та суму 3% річних у розмірі 24079,11 грн, а також просило покласти на відповідачів судові витрати.

У справі встановлено, що рішенням Хустського районного суду від 12.07.2010, яке набрало законної сили 22.07.2010, у справі № 2-852/2010 стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 борг за кредитним договором від 25.02.2008 № 041-2008-371 у сумі 267545,69 грн, а також 1700,00 грн державного мита і 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а 25.10.2010 на виконання цього рішення суду був виданий виконавчий лист (а.с. 14 т. 1, 31-33 т. 2).

З доданих до апеляційної скарги ОСОБА_4 документів випливає, що шлюб із ОСОБА_3 вона уклала 16.06.2011 (а.с. 188 т. 1), тобто, майже через два з половиною роки після виникнення у ОСОБА_3 вказаних вище договірних зобов`язань, що за ними борг був стягнутий із нього солідарно з іншими боржниками до укладення шлюбу, та майже через рік після ухвалення судом рішення про стягнення цього боргу.

Відтак позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , за результатом вирішення якого Хустським районним судом було ухвалене рішення від 02.11.2016, безвідносно до підстав і мотивів, із яких він був пред`явлений, випливає із особистих у розумінні ст.ст. 11, 202, ст. 509 ч. 1, ст. 510 ч. 1, ст. 526 ч. 1, ст. 527 ч. 1, ст. 553 та інших норм ЦК України зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли задовго до укладення ним шлюбу з ОСОБА_5 . За цими зобов`язаннями ОСОБА_3 у разі їх порушення відповідає особисто (ст.ст. 610-612, 614, 625 та інші норми ЦК України).

Укладення шлюбу після виникнення відповідних зобов`язань на вказані вище обставини не впливає. Питання прав іншого з подружжя щодо спільного майна в разі виникнення для того підстав і/або відповідного спору лежать за межами даної справи про стягнення з ОСОБА_3 боргу як з одного із солідарних боржників перед ПАТ «Універсал Банк», можуть вирішуватися іншим порядком, в іншій справі, в процедурі виконання судового рішення в разі наявності такого тощо.

Житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 24.07.2019, право власності на будинок зареєстровано цього ж дня, зокрема, за ОСОБА_6 у розмірі 1/2 частки у праві власності, при цьому, 12.02.2010 і 28.07.2015 щодо всього належного ОСОБА_3 нерухомого майна зареєстровані обтяження у вигляді арешту майна та заборони його відчуження (а.с. 193-197 т. 1). Наявність у ОСОБА_4 нерухомого майна та його обтяження відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2020 № 205287373, наданої суду апелянтом, не зафіксовані (а.с. 198 т. 1).

Факт порушення права та підстави для його захисту повинні належно доводитися. Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами вільно, на власний розсуд, апелянт ОСОБА_4 не довела в належний процесуальний спосіб ані факту порушення рішенням суду її цивільного права, ані підстав для його захисту. Апеляційна скарга ОСОБА_4 на заочне рішення Хустського районного суду від 02.11.2016 не ґрунтується на доказах щодо порушення ним її майнових прав, міркування про те, що ухваленим із відповідних підстав рішенням суду порушується право власності апелянта на набуте в шлюбі з ОСОБА_3 майно, а відтак і про незаконність через це рішення суду, є недопустимими в доказуванні припущеннями (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

За таких обставин, ОСОБА_4 не довела наявності в неї права апеляційного оскарження рішення Хустського районного суду від 02.11.2016, доказів про те, що таким вирішувалося питання про її цивільні права та обов`язки в справі немає. Належних підстав стверджувати, що такі права і обов`язки у ОСОБА_4 існували на відповідний час, існують на час розгляду справи за апеляцією і щодо таких прав і обов`язків є належні та допустимі докази, наразі немає. У контексті встановленого міркування ОСОБА_4 щодо обставин справи по суті, порядку розрахунків між сторонами, які обґрунтовувалися умовами кредитного договору та договору поруки, тощо не мають правового значення в процесі саме за її апеляцією і не можуть слугувати підставами для задоволення скарги.

Отже, суд першої інстанції не вирішував питання про права і обов`язки ОСОБА_4 , остання не довела наявності у неї права на апеляцію, яку подала, тому підстав для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції за цією апеляцією немає.

Суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (ст. 362 ч. 1 п. 3, ч. 2 ЦПК України).

Відтак, оскільки наявність у ОСОБА_4 права на апеляційне оскарження рішення суду перевірялася і зазначені обставини були встановлені після відкриття апеляційного провадження, це провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 258 ч. 2, ст. 260, ст. 352 ч. 1, ст. 362 ч. 1 п. 3, ч. 2, ст. 381 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду від 2 листопада 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 28 вересня 2021 року.

Судді