Справа № 456/3782/18 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/811/173/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,

секретарка: Скакун І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Бораковського В.М. від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2020 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: Львівська область, Стрийський район, с. Добряни, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс» (місцезнаходження: м. Львів, вул. Пасічна, 129, ідентифікаційний код 33285535) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс» (код ЄРПОУ 33285535 юридична адреса: вул. Пасічна, 239, м. Львів, 79035) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, упередженим, завідомо неправомірним, таким, що винесене в інтересах відповідача, з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, і є перешкодою в реалізації ним конституційного права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом. Вказує, що надані ним копії довідок підтверджують факт нарахування йому заробітної плати і вони відносяться до письмових доказів. Їх жодним чином не можна віднести до «аргументів, що ґрунтуються на його суб`єктивному баченні ситуації», а також вони не є припущенням, як вказує суд. На підставі наданих довідок можна встановити суми нарахованої зарплати, а тому вони є достовірними. Звертає увагу, що відповідач не виконав ухвали суду від 27.09.2019р. і не надав суду оригінали відомостей про виплату готівки та не повідомив суд про причини неможливості подати суду докази. Зазначає, що суд прийшов до хибного висновку, що «в матеріалах справи наявні відомості на виплату готівки ТОВ Патронат Плюс, які як докази відповідають критеріям належності та допустимості і повністю спростовують обставини, на які покликається сторона позивача, оскільки свідчать про виплату ОСОБА_1 грошових коштів за період роботи у ТОВ «Патронат-Плюс.». Такий висновок прямо суперечить частині 6 статті 95 ЦПК, оскільки він заявив суду про те, що у відомостях стоїть не його підпис, а також подав клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для підтвердження факту підроблення його підпису. Також, вказує, що суд порушив ч.1 ст. 275 ЦПК України, ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 43 Конституції України, ч.1 ст. 47, ст.ст. 115, 117 ч.1 ст. 116 КЗпП України, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Патронат-Плюс» на посаду завідувача господарством 01.11.2014 та звільнений із займаної посади 31.10.2017, про що свідчить відповідні записи у трудовій книжці серії НОМЕР_3 . Суд встановив, що згідно з довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №2455 від 01.08.2017 ОСОБА_1 враховуються такі суми заробітної плати: з липня по грудень 2014 року 8 629,80 грн, з січня по грудень 2015 року 21 240,14 грн, січня по грудень 2016 року 28 571,62 грн, січня по липень 2017 року 22 204,62 грн. Відповідно до довідки ТОВ «Патронат-Плюс» №2267 від 24.10.2017 ОСОБА_1 працював у товаристві з 04.07.2014 на посаді завідувача господарства та його дохід з 01.11.2016 по 31.10.2017 склав 43 610,21 грн. Відповідно до відомостей на виплату готівки з листопада 2014 по жовтень 2017 року включно, які свідчать про виплату заробітної плати у ТОВ «Патронат-Плюс» (у готівковій формі), навпроти графи, в якій зазначені табельний номер НОМЕР_4 , ПІП ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) та сума наявний підпис особи. Суд зазначив, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з твердженням позивача про наявність нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у зв`язку з чим він має право на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, суд не погодився з аргументами сторони позивача, вважає такі не обґрунтованими, оскільки не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які б, у своїй сукупності, були достатніми. Так, суд встановив, що позивач у період з 01.11.2014 по 31.10.2017 працював у ТОВ «Патронат-Плюс» на посаді завідувача господарством. Суд зауважив, що сторони у цій справі не були обмежені у праві подання доказів, в тому числі у поданні відповідних клопотань про витребування доказів чи забезпечення доказів у разі, якщо щодо самостійного їх подання у сторін виникли труднощі, а також клопотань про призначення відповідних експертиз. Суд вказав, що сторона позивача скористалася цим правом, подавши заяву про забезпечення доказів з тією метою, щоб в подальшому провести судову почеркознавчу експертизу і суд в межах, передбачених ЦПК України, сприяв стороні позивача у цьому, задовольнивши вказану заяву та постановивши 27.09.2019 ухвалу судового засідання про витребування у відповідача зазначених у заяві документів (доказів). Копію ухвали від 27.09.2019 скеровано відповідачу 01.10.2019, однак на час постановлення цього рішення вона залишилась не виконаною відповідачем з невідомих суду причин. Водночас, представник позивача подав до суду заяву від 10.06.2020, зі змісту якої вбачалось наполягання на розгляді справи та задоволенні позовних вимог на підставі наявних у справі доказах. Суд зауважив, що на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу. Суд зазначив, що викладені стороною позивача аргументи ґрунтуються на його суб`єктивному баченні ситуації, а не на об`єктивних, фактичних даних, відтак, є нічим іншим як припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування. Водночас, в матеріалах справи наявні відомості на виплату готівки ТОВ «Патронат-Плюс», які як докази відповідають критеріям належності та допустимості і повністю спростовують обставини, на які покликається сторона позивача, оскільки свідчать про виплату ОСОБА_1 грошових коштів за період роботи у ТОВ «Патронат-Плюс». Доказів, які б спростовували вказані обставини та породжували обґрунтовані сумніви у тому, що наявний у цих відомостях підпис не належить ОСОБА_1 і те, що він не отримував заробітну плату, суду не надано та суд не здобув. Інших доказів та клопотань зі сторони позивача суду не надано. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд дійшов переконання, що позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

25.09.2018 ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом ТзОВ «Патронат-Плюс», у якому просив стягнути з відповідача на його користь:

?заборгованість із заробітної плати в розмірі 80646 грн 18 коп.;

?середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98144 грн 16 коп. та судові витрати.

В обґрунтування вимог покликається на те, що 01 листопада 2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду завідувача господарства в Товариство з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс». 31 жовтня 2017 року його звільнено згідно з ст. 38 КЗпП України у зв`язку зі зміною місця проживання. На день звільнення ТзОВ «Патронат-Плюс» наявна заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати в розмірі 80 646 грн 18 коп. Виходячи із заробітної плати за вересень-жовтень 2017 року середньоденна заробітна плата становить 299,22 грн/день. На день пред`явлення позову до суду позивач перебуває у вимушеному прогулі 328 днів, з 01.11.2017 по 24.09.2018. Вважає, що за цей час відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача середню заробітну плату в сумі 98 144 грн 16 коп.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Патронат-Плюс» на посаду завідувача господарством 01.11.2014 та звільнений із займаної посади 31.10.2017, про що свідчить відповідні записи у трудовій книжці серії НОМЕР_3 (Т.1 а.с.11).

Згідно з довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №2455 від 01.08.2017 ОСОБА_1 враховуються такі суми заробітної плати: з липня по грудень 2014 року 8 629,80 грн, з січня по грудень 2015 року 21 240,14 грн, січня по грудень 2016 року 28 571,62 грн, січня по липень 2017 року 22 204,62 грн (т.1 а.с.9).

Відповідно до довідки ТОВ «Патронат-Плюс» №2267 від 24.10.2017 ОСОБА_1 працював у товаристві з 04.07.2014 на посаді завідувача господарства та його дохід з 01.11.2016 по 31.10.2017 склав 43 610,21 грн (Т1 а.с.10).

З копій відомостей на виплату готівки з листопада 2014 по жовтень 2017 року включно, поданих відповідачем, вбачається, що навпроти графи, в якій зазначені табельний номер , ПІП ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) та сума наявний підпис особи (Т.1 а.с. 36-125).

Однак позивач отримання заробітної плати у спірний період категорично заперечує та вказує про те, що підпис у згаданих відомостях йому не належить. Через що у судах обох інстанцій вирішувалось питання про витребування оригіналів згаданих доказів, також, у суді першої інстанції позивач просив про призначення експертизи для вирішення питання про те чи дійсно його підпис міститься у вказаних документах.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2019 року Заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення доказів задоволено. Витребувано у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс» оригінали відомостей про виплату готівки: відомість №11 за вересень 2014 року; відомість № 12 за жовтень 2014 року; відомість №13 за листопад 2014 року; відомість №14 за грудень 2014 року; відомість №15 за січень 2015 року; відомість № 16 за лютий 2015 року; відомість №17 за березень 2015 року; відомість №18 за квітень 2015 року; відомість №19 за травень 2015 року; відомість №20 за червень 2015 року; відомість №21 за липень 2015 року; відомість №22 за серпень 2015 року; відомість №23 за вересень 2015 року; відомість №24 за жовтень 2015 року; відомість №26 за листопад 2015 року; відомість №1 за грудень 2015 року; відомість №2 за січень 2016 року; відомість №3 за лютий 2016 року; відомість №4 за березень 2016 року; відомість №5 за квітень 2016 року; відомість №6 за травень 2016 року; відомість №7 за червень 2016 року; відомість №8 за липень 2016 року; відомість №9 за серпень 2016 року; відомість №10 за вересень 2016 року; відомість №11 за жовтень 2016 року; відомість №12 за листопад 2016 року; відомість №4 за грудень 2016 року; відомість №5 за січень 2017 року; відомість №6 за лютий 2017 року; відомість №7 за березень 2017 року; відомість №8 за квітень 2017 року; відомість №9 за квітень 2017 року; відомість №10 за травень 2017 року; відомість №11 за травень 2017 року; відомість № 12 за червень 2017 року; відомість №13 за червень 2017 року; відомість №14 за липень 2017 року; відомість №15 за липень 2017 року; відомість №16 за серпень 2017 року; відомість №18 за вересень 2017 року; відомість № 19 за жовтень 2017 року; відомість №20 за жовтень 2017 року.

Однак, вказана ухвала відповідачем виконана не була.

Окрім цього, ухвалою судового засідання Львівського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, що занесена до протоколу судового засідання зобов`язано відповідача ТзОВ «Патронат-Плюс» до 01 липня 2021 року надати Львівському апеляційному суду для огляду оригінали вказаних вище відомостей про виплату готівки та попереджено відповідача, що у випадку ненадання оригіналів вказаних документів до 01 липня 2021 року без поважних причин або без повідомлення причин, суд тлумачитиме таку бездіяльність як ухилення від подання доказів та відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України, суд може визнати факт відсутності оригіналів таких документів у відповідача з відповідними наслідками.

Вказана ухвала Знову ж не була виконана відповідачем ні у термін до 01 липня 2021 року, ані на даний час, хоча відповідачем отримано відповідний запит суду, а також відповідач був повідомленим про час та місце судового розгляду належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 85, 89).

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 цього Кодексу різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У випадку прийняття судом відмови сторони від визнання обставин суд може встановити строк для подання доказів щодо таких обставин.

Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Згідно ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Суд може уповноважити на одержання таких доказів заінтересовану сторону.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

У випадках, передбачених законом, апеляційний загальний суд за місцезнаходженням доказів може витребувати докази на прохання третейського суду чи міжнародного комерційного арбітражу або за заявою сторони (учасника) третейського (арбітражного) розгляду за згодою третейського суду чи міжнародного комерційного арбітражу у справі, що розглядається третейським судом (міжнародним комерційним арбітражем), у порядку, встановленому цією статтею.

У разі задоволення відповідної заяви суд може зобов`язати особу, у якої такі докази витребовуються, надати такі докази безпосередньо третейському суду або міжнародному комерційному арбітражу або стороні, за заявою якої такі докази витребовуються, для подальшого їх подання третейському суду (міжнародному комерційному арбітражу).

В ухвалі про витребування доказів суд вирішує питання забезпечення чи попередньої оплати витрат осіб, пов`язаних із поданням відповідних доказів.

Згідно ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Документи, отримані за допомогою факсимільного чи інших аналогічних засобів зв`язку, приймаються судом до розгляду як письмові докази у випадках і в порядку, які встановлені законом або договором.

Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Зважаючи на те, що оригінали відомостей про виплату готівки ТзОВ «Патронат-Плюс» як у визначений судом строк, так і на час постановлення даного судового рішення, не подано, без повідомлення причин неподання таких, колегія суддів не бере копії таких доказів, що містяться у матеріалах справи та вважає за можливе визнати факт відсутності оригіналів таких документів у відповідача з відповідними наслідками. Тобто, слід вважати доведеним факт відсутності у відповідача доказів отримання позивачем заробітної плати у спірний період.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зважаючи на те, що позивачу не виплачено нарахованої у спірний, відпрацьований період заробітної плати та враховуючи те, що жодного документального підтвердження про виплату вказаних позивачем як заборгована зарплата, коштів, відповідач суду не надав, колегія суддів вважає вимоги позивача про стягнення заробітної плати обґрунтованими та такими, що підлягали до задоволення та безпідставно не були задоволені судом першої інстанції.

Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, то судом враховано, що між сторонами фактично відсутній спір про розмір належних позивачу при звільненні сум (доказів зворотнього суду не надано), при цьому, виплата належних позивачу сум на час розгляду справи з вини відповідача не проведена, а тому суд приходить до висновку про підставність, також, і заявленої вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки.

Тому, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу відповідно слід задовольнити.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Вказані висновки, також, відповідають змісту рішення ЄСПЛ «Котенко та інші проти України» (рішення від 20 червня 2019 року, заява №2575/19) в частині вирішення вимог заяви № 41732/11, поданої В. Кострицьким п. 55-58.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 червня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Патронат-Плюс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 80646,18 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 98144,16 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра