Провадження №2/193/357/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

13 вересня 2021 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Шумської О.В.,

при секретарі Мельникової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , до Софіївської селищної ради, третя особа ОКП "Софіївське БТІ" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він був членом колгоспу "Прогрес", КСП "Преогрес" Софіївського району Дніпропетровської області з в період роботи з 01 липня 1982 по 2000 рік, що підтверджується трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 від 10.03.1962 року та трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 28.01.1998 року.

Під час паювання земель, переданих у колективну власність КСП "Прогрес" позивач був включений в список до Державного акта на право колективної власності на землю КСП "Прогрес". Відповідно до п.2 Указа Президента України № 720/95 від 08.08.1995р."Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" позивач як член господарства набув право на земельну частку (пай) у розмірі 8.2750 га. та отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) НОМЕР_3.

На підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 25.12.2002 р.№ 454-р про передачу в приватну власність земельних часток (паїв) в натурі та видачу державних актів на право приватної власності на землю їй було передано земельну ділянку площею 8.2750 га та отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 093501 виданий Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 26.01.2004 року.

Під час роботи в колгоспі «Прогрес» Софіївського району Дніпропетровської області за його заявою як члена даного господарства позивачу було продано для особистих цілей будівлю кладової, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження комори від 10 квітня 1994 року та випискою із протоколу № 11 засідання правління колгоспу «Прогрес» Софіївського району Дніпропетровської області від 21.06.1994 року.

З 21.06.1994 року по цей час позивач став постійно володіти та користуватися кладовою використовуючи її для власних цілей. Юридично права власності на вказане приміщення - комору позивачем на той час оформлено не було. Договору купівлі продажу між позивачем та колгоспом «Прогрес» нотаріально не укладалося і право власності держаної реєстрації не проходило.

Ставши власником комори позивач за власні кошти та власними силами зробив у ній ремонт, відремонтував стіни. Встановив нові вікна, двері, забутував поли. В подальшому позивач став використовувати комору для власних потреб, для зберігання різного роду майна, сільськогосподарського виробництва.

З моменту придбання вказаної комори та до теперішнього часу, крім нього цією будівлею ніхто не користувався, позивач є єдиним хто утримує забудову сфері свого фактичного впливу.

Будівля комори розташована на не приватизованій присадибній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» № 104 від 12 травня 2021 року право власності на нерухоме майно (будівля кладової) розташованого за адресою АДРЕСА_1 в ОКП «Софіївське БТІ» не зареєстровано.

Вартість будівлі кладової відповідно звіту про оцінку майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 від 16 травня 2021 року, становить 389 500, 00 гривень.

Будівля кладової розташованої за адресою АДРЕСА_1 відповідно технічного паспорта від 07 травня 2021 року загальною площею 311,6 кв.м.

Таким чином, з 26 квітня 1994 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє будівлею кладової, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що відповідно до положення ч.І ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття ним права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

У судове засідання представник Софіївської сільської ради не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника, та за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 з 21.06.1994 року по цей час позивач постійно володіє та користується кладовою, розташованої за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 311,6 кв.м., вартістю 389 500,00 гривень, використовуючи її для власних цілей.

Статтями 16,328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першоїстатті 344 ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей335і344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8Прикінцевих та перехідних положень ЦКпро те, що правиластатті 344 ЦКпро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, щоЦКнабрав чинності з 1 січня 2004 року, положеннястатті 344 ЦКпоширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першоїстатті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першоїстатті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися будівлею кладової, розташованої за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 311,6 кв.м., вартістю 389 500,00 гривень, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.76,81,200, 206, 247, 258,259,263,264,265,268 ЦПК України, та ст.ст.16,328,344 ЦК України,суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , до Софіївської селищної ради, третя особа ОКП "Софіївське БТІ" про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності за набувальною давністю на будівлю кладової, розташованої за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 311,6 кв.м., вартістю 389 500,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В,Шумська