головуючий у суді І інстанції Яровенко Н.О.
провадження № 22-ц/824/8136/21
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Суханова Є.М.
Судді Київського апеляційного суду Мостової Г.І.
19 травня 2021 року м. Київ
у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Грицаєнко Олени Павлівни
ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року про відмову у прийнятті зустрічного позову
у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
Відповідно до змісту частини третьої статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Обставини справи
В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
До суду від представника відповідачів Грицаєнко О.П. надійшла зустрічна позовна заява про скасування рішення загальних зборів, визнання незаконними дії та стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року відмовлено у прийняті зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» про скасування рішення загальних зборів, визнання незаконними дії та стягнення моральної шкоди.
Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що у зустрічній позовній заяві не зазначено обґрунтування для об`єднання та взаємопов`язаність вимог по первісному та зустрічному позову. Заявлені вимоги в зустрічному позові відносяться до правовідносин, які не мають спільного предмету з первісним позовом, що істотно розширює предмет доказування. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що спільний розгляд вказаних первісного та зустрічного позовів є недоцільним, а у прийнятті зустрічного позову - відмовити.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Грицаєнко О.П. подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Грицаєнко О.П. повернуто апелянту.
Ухвала суду апеляційної інстанції обґрунтована таким:

ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви, не входить до переліку ухвал, зазначений в частині 1 статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду;

висновок суду першої інстанції про недоцільність спільного розгляду вказаних первісного та зустрічного позовів є правильним.

Зміст окремої думки

Не погоджуючись із такою позицією Київського апеляційного суду, вважаю за необхідне викласти окрему думку.

Відповідно до частини 1 статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до частини 2 статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику (частина 3 статті 194 ЦПК України).

Отже, положеннями ЦПК України чітко визначено, що у разі коли вимоги по первісному та зустрічному позову не є взаємопов`язаними, то зустрічна позовна заява повертається заявнику, а постановлення ухвали про відмову у прийнятті зустрічної заяви за таких обставин, - не передбачено положеннями ЦПК України.

Також, слід врахувати, що ухвала про повернення заяви позивачеві (заявникові) підлягає апеляційному перегляду окремо від рішення суду (п. 6 частини 1 статті 353 ЦПК України) та касаційному перегляду (п. 2 частини 1 статті 389 ЦПК України) на відміну від ухвали про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви.

При цьому, застосування положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду.

Згідно з частиною 2 статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, тобто будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду.

Однак, особливість ухвали про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, полягає у тому, що її оскарження одночасно з оскарженням рішення суду недоцільно та не відновлює прав заявника з огляду на те, що заперечення на ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову, не можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду (за відсутності розгляду зустрічних позовних вимог у рішенні)

Оскільки, судом першої інстанції з посиланням на обставини, передбачені частиною 2 статті 193 ЦПК України, постановлено ухвалу не передбачену положеннями ЦПК України, яка не підлягає апеляційному оскарженню,

на мою думку необхідно було відкрити апеляційне провадження для того, що уникнути обмеження реалізації права заявника на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, у разі повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відсутні підстави для висновку суду апеляційної інстанції про законність і обґрунтованість вказаного судового рішення.

Суддя

Київського

апеляційного суду Г.І. Мостова