ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7619/21 Справа № 210/1029/21 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 210/1029/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 18 травня 2018 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір № КР/2018-05 з додатками та Додатковою угодою № 1 від 07.05.2018 року про відкриття карткових рахунків та кредитної лінії, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти з лімітом не більше 10000 грн. зі строком погашення 31.05.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних.

Проте, відповідач не виконав зобов`язання щодо погашення кредиту у термін, визначений умовами договору, у зв`язку з чим, утворилась заборгованість

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 29.01.2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 13 939,52 грн., яка складається із заборгованості за основним боргом 7 957,30 грн., заборгованості за процентами 4 657,68 грн., заборгованості по пені 221,31 грн., 3% річних 527,87 грн. та інфляційних нарахувань 557,36 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2018 року № КР/2018-05 в розмірі 12854,29 грн. яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7957,30 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4675,68 грн. та пенею - 221,31грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмолено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2093,27грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних 527,87 грн. та інфляційних нарахувань 557,36 грн. та постановлення в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що ст. 625 ЦК України регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та кредитор маж право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, про що зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 08.11.2019 у справі № 127/15642/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 18 травня 2018 року № КР/2018-05 в розмірі 12854,29 грн. яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7957,30 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4675,68 грн. та пенею - 221,31 грн., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08 травня 2018 року між позивачем - АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № КР/2018-05 про відкриття карткових рахунків та кредитної лінії (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом, відповідно до умов якого позивач відкриває відповідачеві поточний рахунок № НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно з п.п.2.4, 2.6 Договору, встановлено кредит у розмірі не більше 10000 гривень. Кредитна лінія відкривається строком до 31 травня 2021 року.

На підставі п.2.11 Договору відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати проценти у розмірі 30% річних.

Пунктом 9.1.3 кредитного Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної сплати заборгованості за кредитом, процентами, клієнт сплачує банкові пеню за кожен день прострочення, включаючи день сплати, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У зв`язку з тим, що відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 29.01.2021 року, на думку позивача, у відповідача утворилась заборгованість, яка складається, зокрема, з 527,87 грн. - 3% річних та 557,36 грн. - інфляційних витрат. (а.с.19-21).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних 527,87 грн. та інфляційних нарахувань 557,36 грн. суд першої інстанції виходив з того, що у позивача не виникло права на нарахування відсотків, відповідно до вимог ст.625 ЦК України, тому відмовив в задоволенні вказаних позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 527,87 грн. та інфляційних витрат в розмірі 557,36 грн. згідно ст. 625 ЦК України, з огляду на наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, АТ «Державний експортно-імпортний банк України» по 31 травня 2021 року, включно, тобто до закінчення строку дії кредитного договору, має право на нарахування відсотків за користування кредитом, які передбачені кредитним договором, а з 31 травня 2021 року - таке право у нього припиняється, натомість, виникає право нараховувати інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування ж інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України до 31 травня 2021 року можливе виключно у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, чого в даному випадку встановлено не було.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що ст. 625 ЦК України регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та кредитор маж право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення, оскільки приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В даному випадку згідно з п.п. 2.4, 2.6 Договору встановлено, що Кредитна лінія відкривається строком до 31 травня 2021 року, та в межах цього строку, на підставі п.2.11 Договору відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати проценти у розмірі 30% річних. А з 31 травня 2021 року такий обов`язок у нього припиняється, натомість, виникає обов`язок сплати неустойки на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені у у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 08.11.2019 у справі № 127/15642/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. колегією суддів не приймаються, так як ці рішення стосуються інших правовідносин, в яких не йдеться про правовідносини, в яких за договором встановлено відповідальність по сплаті відсотків, тоді як, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: