Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2034/21
Провадження №: 2/332/1216/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м.Запорожжя у складі:

головуючого судді Сінєльнік Р.В.
при секретаріВасильченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001 м.Київ вул. Грушевського 1-Д), третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (місце знаходження: 49000 м.Дніпро вул. Центральна 6-9), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу, під час оформлення спадщини після смерті матері, стало відомо , що вона знаходиться в реєстрі боржників. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження з`ясувалось , що виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження є виконавчий напис, вчинений 22.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 44375, гривень 91 коп. за кредитним договором від 25.06.2006 року № DNH4КР82600028.Позивач вважає, що виконавчий напис від 22.10.2016 року, зареєстрований в реєстрі за №9286 вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28.05.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити та стягнути з відповідача понесені судові витрати

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що банк надав нотаріусу всі необхідні документі відповідно до Переліку, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в якому відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості. З урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати боргу позивачем вважають, що відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріусом правомірно, в межах строків, встановлених ст. 88 Закону України Про нотаріат, вчинено виконавчий напис. Наголосив на тому, що позивачем не доведено факту погашення суми кредиту, просив у позові відмовити, справу розглянути без участі представника банку (а.с.36-39).

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином.

22.07.2021 року позивачем в особі представника - адвоката Левицької Ю.В. було надано відповідь на відзив, в якому зазначає , що розмір заборгованості позивача перед банком, період за який стягуються грошові кошти, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, не є безспірними, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, позивача не було письмово повідомлено про факт вчинення виконавчого напису. Вважає дії відповідача щодо здійснення виконавчого напису, незаконними та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9286, вчинений 22.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що позивачу, під час оформлення спадщини після смерті матері, стало відомо , що вона знаходиться в реєстрі боржників (а.с.19) та з`ясовано, що виконавчим документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження є виконавчий напис, вчинений 22.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 44375, гривень 91 коп. за кредитним договором від 25.06.2006 року № DNH4КР82600028( а.с. 14).

За вищезазначеним виконавчим написом вимоги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк» Приватбанк» у розмірі:

Залишок заборгованості за кредитом у розмірі 1734,65 грн.

-залишок заборгованості за відсотками - 11110,27 грн.

-пеня у розмірі 27798,19 грн.

-штраф у розмірі -2032,19 грн.

Сума, яка підлягає стягненню становить 46 675,00 грн. витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису становлять 1700,00 грн. Строк за який проводиться стягнення - 10 років, три місяці, дев`ять днів, а саме з 25.06.2006 року по 04.10.2016 року . Виконавчий напис набрав чинності22.10.2016року.

Постановою приватного виконавця від 04.05.2017 року, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 9286 , вчиненого 22.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., відкрито виконавче провадження № 53865478, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 44375, гривень 91 коп. за кредитним договором від 25.06.2006 року № DNH4КР82600028( а.с. 15).

За загальним правилом, який визначено статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6- 158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141 цс 14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6- 158цс 15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії. повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовимиознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. І зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної І шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного сторонами кредитного договору, Позивачем було придбано мобільний телефон за суму 2122,00 грн. Строк виплати було встановлено 24 місяці по 25.06.2008 року включно. За користування кредитними коштами встановленні відсотки у розмірі 2,09% у місяць на залишок заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання Позичальника щодо кредиту, сплати процентів в обумовлених в заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам. Мінімальний розмір вимог, який забезпечується предметом застави складає 2730,24 грн. (а.с.13)

При порушені п. 4.2 Умов Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту. Позичальник сплачує Банку відсотки за користування коштами, що складає 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Заборгованість на яку було звернуто стягнення за виконавчим написом № 9286 від 22.10.2016 року зафіксована станом на 25.06.2006 року по 04.10.2016 року, тобто нарахування відсотків, пені, та штрафів сталося за 10 років, що є неприпустимим та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства( а.с. 14).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

З огляду на викладене Відповідач позбавлений можливості стягувати з ОСОБА_1 заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, оскільки у даному випадку Банк має право на захист своїх прав на підставі статті 625 ЦК України. Таким чином, не можна вважати безспірною зазначену у виконавчому написі нотаріуса стягнуту з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованість по кредитному договору у розмірі 44375,91 грн.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18).

Як вбачається з наданих до суду документів, строк, за який проводиться стягнення з 25.06.2006 по 04.10.2026 року, тобто строк за який проводиться стягнення становить 10 років , три місяці, дев`ять днів .

Вказані обставини свідчать про те, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму заборгованості, яка розраховувалась стягувачем за значний час.

Усі вищезазначені обставини свідчать про те, що заборгованість позивача не є безспірною.

Крім того, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що виходить за межі строку визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що нотаріус мав відмови у вчиненні нотаріального акта.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визначено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями».

Яка була також предметом розгляду Великої Палати Верховного суду та постановою від 20.06.2018 у справі №826/20084/14 року залишена в силі.

Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Проте, з наданих до суду документів та відомостей, виходить, що нотаріусу передавався оригінал кредитного договору без нотаріального посвідчення.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що нотаріус мав відмови у вчиненні нотаріального акта.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908 грн., сплата яких підтверджена документально (а.с.1).

Також відповідно до ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., оплата яких підтверджена відповідними доказами: договором про надання правової допомоги від 18.05.2021 року, актом наданих послуг від 21.09.2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 22.09.2021 року про оплату послуг адвоката на суму 3000 грн. (а.с. 21-22, 58,59 ).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9286, вчинений 22.10.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 44375,91 грн.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Запоріжжя, в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 27.09.2021 року.

Суддя Р.В. Сінєльнік