Справа № 461/56/20 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1227/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Бойко С.М., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Саманюк І.М. на рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу в певній частині, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати частково недійсним у частині покупця укладений 02 жовтня 2018 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договір купівлі - продажу квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (посвідчений Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. за реєстровим № 847), перевівши право покупця за цим договором на подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати частково недійсним у частині покупця укладений 02 березня 2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галавтосвіт» та ОСОБА_5 договір купівлі - продажу автомобіля №22852 Nissan Juke 2017 року випуску, колір білий перламутр (QABG), номер кузова: НОМЕР_1 , перевівши право покупця за ним договором на подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати автомобіль Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , 2017 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля Nissan Juke д.н.з. НОМЕР_2 , 2017 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що між ним ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_3 24 жовтня 2013року був укладений шлюб. 26.12.2019 шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти сторони придбали автомобіль марки Nissan Juke 2017 року, колір білий. Позивач зазначав, що має постійний дохід у формі заробітної плати, оскільки тривалий час, починаючи з 2001 офіційно працює у Греції. Зазначав, що передав своїй дружині ОСОБА_3 кошти для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У листопаді 2019 року сторони вирішили розлучитися, і порушуючи питання про поділ майна, ОСОБА_3 повідомила йому, що придбаний ними автомобіль за спільні сімейні кошти марки Nissan Juke 2017 року та куплена за спільні сімейні кошти квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані на ОСОБА_5 (рідна матір дружини). Тобто, фіктивну особа, оскільки насправді покупцями були ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як подружжя. Вказував, що відповідно до чинного законодавства йому на праві спільної сумісної власності належить частина прав на проінвестовану квартиру та автомобіль. При цьому, коштів на придбання квартири та автомобіля ОСОБА_5 не мала, оскільки її дохід не є високим, крім цього вона тривалий час проходила лікування в КНП «Прикарпатський клінічний онкологічний центр Івано-Франківської обласної ради». Отже, ОСОБА_5 виступила фіктивним покупцем по договорах. Просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 24 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 ) про визнання недійним договору купівлі-продажу в певній частині, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що відповідно до чинного законодавства позивачу на праві спільної сумісної власності належить частина прав на проінвестовану квартиру та автомобіль. При цьому, коштів на придбання квартири та автомобіля, ОСОБА_5 (матір дружини) не мала, оскільки її дохід не є високим. Також у неї не було достатніх заощаджень, для придбання квартири і автомобіля, оскільки вона довготривалий час проходила лікування в КНП «Прикарпатський клінічний онкологічний центр Івано-Франківської обласної ради», отже, ОСОБА_5 виступила фіктивним покупцем по договору. Вважає, що позивач ОСОБА_1 , надав належні та допустимі докази про сплату подружжям коштів на придбання спірного майна на загальну вартість 1 083 350,00 грн (вартість автомобіля 513 550,00 грн. + вартість квартири 569 800,00 грн), тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивачем не доведено жодним доказом в судовому засіданні, які суми коштів було ним надано для придбання квартири та автомобіля. Даний висновок суду є таким, що зроблений за неповного встановлення обставин у справі та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

24.05.2021 представник відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу позивача.

Зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі є помилковими, такими що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

За змістом частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста

статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Судом встановлено, що 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2778.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 26.12.2019, серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що складений відповідний актовий запис №56 Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Згідно листа регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 15.07.2020 №31/13-414 на ім`я ОСОБА_3 у період з 24 жовтня 2013 року по час надання даної відповіді не реєструвались/перереєстровувались транспортні засоби. За ОСОБА_5 у період з 24 жовтня 2013 року і по час надання даної відповіді був лише зареєстрований транспортний засіб марки NISSAN JUKE, 2017 року випуску, білого кольору. В подальшому даний транспортний засіб не перереєстровувався (а.с.206-297 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля №22852 від 02.03.2017 ТзОВ «Галавтосвіт» в особі директора Жеребецького Любомира Романовича передав у власність ОСОБА_5 транспортний засіб марки NISSAN JUKE, 2017 року випуску, загальна вартість якого складає 513 550 грн.

Пунктом 1.1. даного договору передбачено, що продавець продає, а покупець оплачує та приймає у власність на умовах цього договору автомобіль марки Nissan, модель JUKE.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Косаняк С.С. за зареєстрованим №847, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 купила квартиру АДРЕСА_5 .

Згідно пункту 5 даного договору, продаж квартири вчинено за 569 800,00 грн, які повністю оплачені покупцем продавцю до підписання цього договору.

Сторони стверджують, що розрахунок проведено до підписання цього договору згідно чинного законодавства України.

З абзацу 2 пункту 7 цього договору вбачається, що купівля квартири ОСОБА_8 , здійснюється за згодою її чоловіка ОСОБА_9 , справжність підпису його на заяві засвідчено приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Засєдко Н.І. 02 жовтня 1018, за Реєстровим № 1038.

У пункті 8 договору сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам та намірам; цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; сторони не мають заперечень щодо кожної з умов договору, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу саме на момент вчинення правочину.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Як випливає зі змісту позовної заяви, на обґрунтування вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними в частині визначення особи покупця позивач посилався на правові підстави, передбачені ст. 217 та 655 ЦК України.

Як установлено судом, спірні договори укладено сторонами, які володіють повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, такі реально виконані сторонами.

Відповідно до здійснених переказів ОСОБА_10 з 15.05.2015 по 12.10.2018 отримала переказ грошей у загальній сумі 2850 євро, що значно менше вартості спірної квартири та автомобіля.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що передані відповідачу ОСОБА_3 кошти були використані для подальшого придбання квартири та автомобіля, а також доказів про те, що позивачем, чи в його інтересах відбувалась оплата вартості придбаної квартири чи автомобіля. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 пояснили, що їм не відомо з якою метою позивачем передавались кошти відповідачці.

Сам по собі факт наявності у позивача можливості придбати спірне нерухоме майно не може бути належним і безспірним доказом того, що спірне майно придбане за кошти позивача.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Саманюк І.М. залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:17.09.2021.

Головуючий

Судді