Справа № 442/7078/19 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/208/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

секретаря: Скакун І.А.

за участю: представників МПП «Західтранс» Ревера С.В., Хижевського Р.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника МПП «Західтранс» Ревера Сергія Васильовича на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року у справі за позовом МПП «Звхідтранс» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу та судових витрат,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року МПП «Західтранс» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 13 884,49 грн завданих підприємству збитків під час виконання ним трудових обов`язків, а також судові витрати.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що у період з 01.03.2019 по 16.08.2019 ОСОБА_1 працював на посаді водія у МПП «Західтранс» та неодноразово направлявся у закордонні відрядження. Згідно наказу №74 від 02.08.2019 відповідач за період з 05 серпня 2019 до 13 серпня 2019 перебував у службовому відрядженні: здійснював перевезення вантажу у міжнародному сполученні Україна - Угорщина. У зв`язку з чим, для оплати витрат, пов`язаних з відрядженням, МПП «Західтранс» перерахувало на платіжну картку ОСОБА_1 кошти у сумі 15462,00 грн. Останнім днем відрядження ОСОБА_1 був 13.08.2019. Відповідно до п. 170.9.3.а) Податкового кодексу України, відповідач повинен був подати звіт про використання виданих на відрядження коштів і повернути суму надміру витрачених коштів до кінця дня 16.08.2019 . Однак, всупереч вимог законодавства, ОСОБА_1 зазначеного обов`язку не виконав, натомість 16.08.2019 звільнився за власним бажанням. Таким чином, у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед МПП «Західтранс» за невідзвітовані авансові суми, що були ним витрачені у відряджені у розмірі 15 462,00 грн. При цьому, 1 115,51 грн було вираховано із заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до ст.127 КЗпП України. Відповідачу було направлено лист-претензію №197 від 19.08.2019 з вимогою повернути суму заборгованості у розмірі 13 884,49 грн, який він отримав 03.09.2019, однак він в добровільному порядку її не повернув.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач МПП «Західтранс».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість рішення суду. На думку апелянта, районний суд не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи, доводів позивача і відповідача, наявних у справі доказів. Вважає, що суд проігнорував доводи позивача, лише врахувавши доводи відповідача. Зокрема, зазначає, що висновки суду про те, що перераховані 13.08.2019 кошти, були виплачені за попереднє відрядження, як на це посилався відповідач, є безпідставними.

Апелянта зазначає, що подав суду всі наявні у нього фінансові документи та відомості, що стосуються предмета спору, а тому висновки суду про те, що з наданих документів неможливо встановити, яка частина від суми 15 462 грн становила заробітну плату відповідача, а яка добові, вважає безпідставними. Також, звертає увагу, що оскільки корпоративна картка відповідача є аналогом грошових коштів, виданих під звіт, відповідач несе повну матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну товариству у зв`язку з невиконанням своїх трудових обов`язків.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представники МПП «Західтранс» Ревер С.В., ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом, яке міститься у статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначено статтею 134 КЗпП України, якою передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

З матеріалів справи встановлено, що 01.03.2019 ОСОБА_1 було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів МПП «Західтранс».

Відповідно до наказу про відрядження №75 від 02.08.2019 водія автотранспортного засобу ОСОБА_1 відряджено з України до Угорщини з 5.08.2019 по 13.08.2019 з службовою метою.

13.08.2019 згідно з зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки та журналу-ордеру, на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 перераховано 15 462 грн (а.с. 12-13).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 Наказу Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» (далі Інструкція № 59) , підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

Позивачем не було надано доказів, що кошти в розмірі 15 462 грн перераховані позивачу 13.08.2019 було перераховано для їх використання в період відрядження з 05.08.2019, як і не надано доказів про те, що картковий рахунок № НОМЕР_1 є корпоративним електронним платіжним засобом.

Згідно п.2.25 посадової інструкції водія автотранспортних засобів затвердженої директором МПП «Західтранс» Р.П. Хижевським, водій автотранспортних засобів несе повну матеріальну відповідальність за доставку та збереження наданого до перевезення вантажу.

Згідно ст.138 КЗпП України обов`язок доказування наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальності покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відтак, враховуючи те, що позивачем не доведено наявності умов для притягнення працівника до матеріальної відповідальностіта стягнення з нього шкоди в порядку регресу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення справи, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника МПП «Західтранс» - Ревера Сергія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:08.10.2021.

Головуючий

Судді