Справа № 444/3350/20
Провадження № 2/444/305/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Кутень В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Львів/ про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Обгрунтовує позов наступним. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка склала в її користь заповіт. Після смерті ОСОБА_2 залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки ОКП «БТІ та ЕО» від 05.02.2020р. № 2/1032 реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилася.

Стверджує, що вона, ОСОБА_1 , проживала разом з ОСОБА_2 до дня її смерті і вели спільне господарство. Із виписки з погосподарської книги вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності за колгоспним двором, головою якого була ОСОБА_2 , інших членів двору не було. Таким чином, зазначає, що ОСОБА_2 являється власником даного будинковолодіння.

Вказує, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на вказаний житловий будинок, однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки ОСОБА_2 такого права належним чином не зареєструвала.

У зв`язку із вищенаведеним позивачка просить задоволити позов.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панюра Н.Ф. в судове засідання не прибули. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Просить позов задоволити.

Представник відповідача Львівської міської ради в судове засідання не прибув. Подав 24.03.2021 відзив на позовну заяву, в якому просив розгляд справи проводити у відсутності представника Львівської міської ради, думки стосовно позову не висловив.

Крім цього, представником відповідача 26.05.2021 подано до суду "додатковий відзив", однак суд не бере такий до уваги, оскільки п`ятнадцятиденний строк, визначений судом для подання відзиву на позовну заяву, тривав з 15.03.2021 (день вручення представнику Львівської міської ради ухвали суду) і закінчився 31.03.2021 . Крім цього, подання "додаткового відзиву" не передбачено ЦПК, враховуючи ч. 2 ст. 174 ЦПК України, відповідно до якої, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Львів/ в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Зазначив про відсутність заперечень щодо позову. Крім цього від Жовківської ДНК на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи № 449/2009 заведеної Жовківською ДНК після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі на підставі поданих до суду заяв та доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 /а.с. 5/.

За час свого життя померла склала заповіт від 05.05.1989, який посвідчений секретарем виконкому Зашківської сільської ради Г.Т. Митяй. Таким заповітом ОСОБА_2 заповіла все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_1 . Такий заповіт не змінено та не скасовано, що стверджується його копією /а.с. 62/.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки обласного комунального підприєства "БТІ та ЕО" № 2/1032 від 05.02.2020, згідно інвентаризаційних матеріалів ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" станом на 29.12.2012 житловий будинок в АДРЕСА_1 на праві особистої власності не зареєстровано і свідоцтво про право власності не видавалося /а.с. 11/.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що виготовлений станом на 05.02.2020, вбачається, що самовільно збудовані будівлі чи самовільно встановлені споруди відсутні /а.с. 14-15/.

Також в технічному паспорті зазначено, що житловий будинок та інші будівлі споруджені в 1985 році, тобто за життя ОСОБА_2 .

Відповідно до копії довідки обласного комунального підприєства "БТІ та ЕО" № 2/1032 від 13.02.2020, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 становить 257762 грн./а.с. 10/.

Померла ОСОБА_2 до дня смерті проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_1 , що стверджується копією довідки Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 136 від 31.01.2020 /а.с.9/.

На житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 і належав ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборон чи арештів немає, що стверджується копією довідки Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 137 від 31.01.2020/а.с. 8/.

Позивачка ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті в АДРЕСА_1 і вели спільне господарство, що стверджується копією довідки Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 139 від 31.01.2020 /а.с. 8/.

Таким чинном, позивачка є такою, що прийняла спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Із копії виписки з погосподарської книги, виданої виконкомом Зашківської сільської ради Жовківського району Львівської області за № 141 від 31.01.2020, вбачається, що згідно даних погосподарської книги (1996 р.-1990 р.) за особовим рахунком № НОМЕР_2 житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , числився за гр. ОСОБА_2 . Домогосподарство належало до суспільної групи - колгоспний двір. Голова двору - ОСОБА_2 , інших членів двору не було.

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, ОСОБА_2 являється власником даного будинковолодіння.

Відповідно до п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, таками, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Слід зазначити, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян, що надає підстави вважати, що право власності було зареєстроване згідно вимог діючого на той момент законодавства в погосподарській книзі сільської ради. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Діючими на той час постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах.

Згідно п.п. 6-7 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином, право власності колгоспного двору, головою якого значилася ОСОБА_2 було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Позивачка ОСОБА_1 зверталася до Жовківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.04.2020 № 483/01-16 вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянці ОСОБА_1 відмовлено з підстав недотримання п. 2 ст. 49 ЗУ "Про нотаріат": заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Відповідно до підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , фактично спадщину після неї прийняла, однак не може юридично оформити спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , яка належала померлій, так як відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок на члена колгоспного двору, а саме ОСОБА_2 , які водночас не можуть бути видані на ім`я померлої.

З врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивачки підлягає захисту в судому порядку і у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення суду виготовлено 27.09.2021.

Суддя Ясиновський Р. Б.