Справа № 570/3168/21
Номер провадження 2/570/1144/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Рівненською районною державною нотаріальною конторою 15.02.2000 №2-164 він є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Згідно реєстраційного посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам від 17.03.2000 р., він є єдиним власником вказаного домоволодіння. За вказаною адресою зареєстрований відповідач - ОСОБА_3 .

Відповідач є знайомим позивача, не являється членом його сім`ї, більше трьох років за вказаною адресою не проживає. Проте, знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку не бажає, оскільки перебуває за межами України. Тому позивач змушений звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на ст. 47 Конституції України, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Позивач в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву згідно якої позов підтримує та просить його задоволити.

Представник позивача позов підтримала та пояснила суду про те, що відповідач в будинку не проживає і ніколи не проживав, будинком не користується, ніякої допомоги на утримання будинку не надавав, його речей в будинку немає. Просить позов задоволити.

Відповідач не з`явився в судове засідання.

Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою.

Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

В будинку зареєстрований відповідач, який там в будинку ніколи не проживав, і на даний час не проживає.

Факт відсутності відповідача підтверджується наданою довідкою № 203 від 15.06.2021 року, затвердженою сільським головою Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області Поліщуком С., згідно якої відповідач за місцем реєстрації, а саме - АДРЕСА_1 , не проживає.

Даний факт також підтверджується і показаннями свідків. Зокрема, відповідно до показань свідка ОСОБА_4 відповідач в будинку позивача ніколи не проживав, а був тільки зареєстрований. Відповідно до показань свідка ОСОБА_5 , відповідач не проживає в будинку, ніколи там не проживав, оскільки вона його там не бачила. Відповідно до показань свідка ОСОБА_6 , відповідач ніколи не жив в сім`ї позивача. Вона там його ніколи не бачила.

Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивача про те, що відповідач не користувався будинком, не сплачував за житлово-комунальні послуги, не користується цим будинком і на даний час, його особисті речі в будинку відсутні.

За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані, в тому числі, й зі зняттям з реєстрації місця проживання.

Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином в ході розгляду справи були встановлені обставини, які дають підстави для задоволення заявленого позову. Судом встановлено, що відповідач втратив право на користування житлом позивача.

Позивач покликався на положення ст. 150 ЖК УРСР, ст. 383 ЦК України, та просив задоволити позов з огляду на приписи зазначених норм. Також, зазначає, що згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також покликався на постанову Верховного Суду України від 16.11.2016 р., справа № 6-706цс16, згідно якої положення статтей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права на житлове приміщення, будинку, квартири тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Суд погоджується з наведеним.

Зважаючи на зазначені вище обставини суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним.

Позивач не заявив про те, щоб понесені ним судові витрати були стягнуті з відповідачки на її користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивач не бажає відшкодовувати понесені ним судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі волі позивача. Таким чином понесені позивачем судові витрати залишаються покладеними на нього.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити повністю.

ОСОБА_3 визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )

Суддя Красовський О.О.