Справа № 303/3228/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Джуги С.Д.,

з участю секретаря Кекерчень М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 на ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 22 квітня 2021 року (у складі судді Монича В.О.) за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом у квітні 2021 р.

Разом із позовом ним було подано заяву про його забезпечення (а.с.18-26). Просив накласти арешт на майно, що належить на праві спільної часткової власності відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , у межах ціни позову 4 013 746,35 грн., а саме: - домоволодіння загальною площею 485,5 кв. м, житловою 140,3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34526582, із земельною ділянкою, кадастровий номер земельної ділянки : :04:002:0022, площею 0,25 га, що розташована за тією ж адресою, і належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л.С. 24.03.2021 р.; - житловий будинок загальною площею 250,3 кв. м, житловою 71,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 26372914, та земельна ділянка з кадастровим номером :32:001:0017, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за тією ж адресою, і належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л.С. 24.03.2021 р.; - визначити заходами зустрічного забезпечення позву в цій справі обов`язок внесення заявником на депозитний рахунок Мукачівського міськрайонного суду в розмірі 1000 грн.

На обґрунтування заяви вказав, що ті заходи забезпечення, які позивач просить вжити, не призведуть до будь-яких втрат матеріального чи фінансового характеру у відповідачів, у зв`язку з тим, що відповідне майно набуте відповідачами в порядку спадкування, обраний позивачем вид забезпечення позову не позбавляє права відповідачів користуватися майном під час перебування його під арештом за його цільовим призначенням, тобто використовувати його як житло.

Невжиття заходів забезпечення позову щодо майна, отриманого відповідачами в спадок за померлим ОСОБА_7 , створить небезпеку відчуження нерухомого майна спадкоємцями третім особам, що в подальшому унеможливить, у разі задоволення позовних вимог, звернення стягнення на майно, оскільки така категорія справ визначає, що предметом позову є саме звернення на конкретне майно, яке отримано спадкоємцями у спадок від спадкодавця.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 22 квітня 2021 р. заяву задоволено: накладено арешт на майно, що належить на праві спільної часткової власності відповідачам по справі: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у межах ціни позову 4 013746,35 грн., а саме :

- домоволодіння загальною площею 485,5 кв. м, житловою 140,3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34526582, з земельною ділянкою, кадастровий номер земельної ділянки : :04:002:0022, площею 0,25 га, що розташована за тією ж адресою, і належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л.С. 24.03.2021 р.;

- житловий будинок загальною площею 250,3 кв. м, житловою 71,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 26372914 та земельна ділянка з кадастровим номером :32:001:0017 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за тією ж адресою, що належить відповідачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом,виданим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Колотухою Л.С. 24.03.2021 р.

Адвокат Колотуха О.М. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_3 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 і малолітньої ОСОБА_5 просить скасувати цю ухвалу, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-позивачем не доведено існування обставин, які б свідчили про реальний намір відповідачів відчужити належне їм на праві спільної часткової власності майно;

-позивачем не подано доказів, із яких можна було б встановити співмірність вжитого судом заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами;

-власниками Ѕ частини майна на яке накладено, арешт є неповнолітня і малолітня особи.

У доповнені до апеляційної скарги сторона відповідача зазначає наступне:

-позивач вважає померлого ОСОБА_7 своїм боржником, який на момент своєї смерті мав зобов`язання сплатити позивачеві 4 013 746,35 грн., однак жодного доказу, який би підтверджував таке зобов`язання у померлого з позивачем, не надано;

-підстава і сума заявленого позову, а як наслідок - і заява про забезпечення позову, є недоведеними, оскільки як убачається із обставин справи, покійний ОСОБА_7 у зобов`язальні правовідносини з позивачем не вступав, жодних договорів та інших правочинів із ним не укладав, майнової чи моральної шкоди позивачу не завдавав.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Михалків Б.С. в інтересах ОСОБА_6 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Узагальнені та доречні доводи заперечення зводяться до того, що заходи забезпечення позову у цій справі, а саме - накладення арешту на нерухоме майно відповідачів, є фактично процесуальним засобом продовження такого ж забезпечення, яке існувало у кримінальній справі у кримінальному провадженні № 0000074. Сторонами по справі попередньо обговорювалося, що позивач отримає компенсацію за вчинений злочин покійним ОСОБА_7 від його спадкоємців.

Апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, із таких мотивів.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх невідповідністю обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Із змісту позовної заяви видно, що спірні правовідносини виникли стосовно боргу покійного ОСОБА_7 перед ОСОБА_6 в розмірі 1 258 450 грн. При цьому, на підтвердження існування таких боргових зобов`язань позивач посилається лише на матеріали кримінальної справи № 303/2249/13, не зазначаючи про докази цивільно-правового характеру на кшталт договору позики, боргової розписки тощо.

Позивач вважає, що відповідачі як спадкоємці покійного ОСОБА_7 боргують йому 4 013 746,35 грн. (1 258 450 грн. - основний борг, 381 983 грн. - 3% річних, і 2 373 313,35 грн. - інфляційні втрати).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема:

-що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції не пересвідчився у наявності жодного з цих елементів і питання обґрунтованості та доцільності забезпечення позову не аналізував.

Колегія суддів з цього приводу зауважує наступне.

ОСОБА_6 в основу своїх позовних вимог і, як наслідок, наявності підстав для забезпечення позову, посилається на обов`язок померлого ОСОБА_7 повернути йому борг в сумі 1 258 450 грн.

За загальним правилом вимоги кредитора задовольняються спадкоємцями у грошовій формі шляхом одноразового платежу, причому кредитор вправі наполягати на виконанні зобов`язання за рахунок спадкового майна саме цим способом, а при відмові спадкоємця - звернутися до суду за захистом своїх прав (ст. 1282 ЦК України).

Позивач посилається на те, що заборгованість, яка виникла перед ним у ОСОБА_7 за життя, підтверджується матеріалами кримінальної справи № 303/2249/13, однак, свого статусу як кредитора ОСОБА_7 позивач не обґрунтовує.

Тобто, досліджені апеляційним судом матеріали не містять жодного належного та допустимого доказу, які дали б змогу достеменно встановити, чи дійсно між сторонами виник спір. Жодних висновків із цього приводу не містить і оскаржувана ухвала.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд не може без достатньої правової підстави вживати заходів забезпечення позову, оскільки це може призвести до незаконного обмеження прав особи якій на законних підставах належить майно.

Тобто, за умов забезпечення позову шляхом накладення арешту та невстановлення судом наявності між учасниками правовідносин реального споруіснує реальна загроза обмеження прав особи щодо розпорядження спадковим майном.

Також, при вирішенні питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову має бути встановлено наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 р. у справі№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належнимий допустимими доказами».

Позивачем у заяві про забезпечення позову не було доведено належними та допустимим доказами, що відповідачами вчиняються хоч якісь дії, які можуть призвести до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вказаного не було встановлено і судом першої інстанції у оскаржуваній ухвалі. Суд при цьому обмежився загальними фразами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У оскаржуваній ухвалі судом такого правового аналізу проведено не було. Суд обмежився констатацією того факту, що позов необхідно забезпечити, однак, із яких конкретно підстав виходив при цьому суд, оскаржувана ухвала не містить жодного обґрунтування.

Так само судом першої інстанції не було встановлено співмірності заявлених позовних вимог із заявленими заходами вжиття забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 р. у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення судуі повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовнимвимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення судув разі задоволення позову».

Ні заява про забезпечення позову, ні оскаржувана ухвала не відповідає цим вимогам.

У контексті наведеного суд першої інстанції не встановив жодних обставин, які є обов`язковими для забезпечення позову, через що постановлена судом першої інстанції ухвала відповідно до вимог п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню як незаконна, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5 задовольнити. 2.Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 22 квітня 2021 року скасувати. 3.У задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову відмовити. 4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 5.Повне судове рішення складено 04 жовтня 2021 р.

Судді: