Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5807/20
Номер провадження 2/711/752/21
РІШЕННЯ
16 вересня 2021 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Кондрацької Н.М.
при секретарі Мелещенко О.В.,
за участю: позивача ОСОБА_1 , розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.06.2020 замовила пластикові вікна у ФОП ОСОБА_2 за що сплатила грошові кошти в сумі 4534,00 грн.. Відповідач обіцяв виконати замовлення протягом тижня, але приступив до роботи через місяць, при цьому виконав його лише частково, а саме встановив рами, а підвіконники пообіцяв встановити через тиждень. За роботу по монтажу вікон та улаштування відкосів відповідач нарахував до сплати кошти у сумі 1680,00 грн., з яких позивачкою було внесено аванс у сумі 1000,00 грн.. Зателефонувавши до менеджера ОСОБА_3 , остання повідомила, що 13.08.2020 будуть встановлюватись підвіконники та завершуватись роботи, за що замовник має сплатити 680,00 грн., в явою чергу позивач попросила надати квитанцію на суму 6214,00 грн. та виключити із замовлення відливи до вікон. Однак, за надання документів з печатками підприємства менеджер стала вимагати ще 1480,00 грн.. Вважає, що ненадання документів з печаткою підприємства є порушенням її прав, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/5807/20.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.08.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснила, що рішенням суду від 06.05.2015 ОСОБА_4 зобов`язано привести в попередній стан спадкове майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 . Однак тривалий час дане рішення суду не виконувалось, у зв`язку з чим була змушена самостійно приводити майно у попередній стан, в тому числі і встановлювати вікна. Так, 02.06.2020 вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 та уклала договір про виконання робіт (виготовлення та монтаж металопластикових вікон) на загальну суму 5348,00 грн.. Після підписання договору, 02.06.2020 внесла аванс в розмірі 1200,00 грн., а решту коштів на загальну суму 3334,00 грн. сплатила пізніше частинами. Окрім робіт передбачених договором додатково домовилась з відповідачем про улаштування відкосів та 16.07.2020 внесла аванс в розмірі 1000,00 грн.. За усними домовленостями, після завершення всіх робіт вона мала доплатити ще 680,00 грн., в свою чергу робочий, який виконував роботи по улаштуванню відкосів, мав передати документи по замовленню на загальну 6214,00 грн., однак такі документи від підприємства вона не отримала, що є порушенням її прав.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки, які направлялися відповідачу на адресу вказану в позовній заяві та адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштова кореспонденція повернулась до суду із відміткою підприємства поштового зв`язку «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань від відповідача стосовно позовних вимог до суду не надходило,а тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд справи, будь-яких клопотань та відзив на позовну заяву не подав, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку, передбаченому ст.ст. 279, 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, в межах заявлених вимог, об`єктивно оцінивши докази, надані сторонами, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Згідно частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Положенням ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 202, ч.3 ст. 203 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Відповідно до ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
В судовому засіданні встановлено, що 02.06.2020 між ОСОБА_1 (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) було підписано договір б/н відповідно до якого замовник поручає, а виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню ПВХ конструкції, вартість яких згідно пункту 2.1. Договору складає 4886,00 грн., а загальна вартість замовлення згідно пункту 3.1. договору складає 5348,00 грн.. Згідно пункту 2. Договору в рахунок вартості замовлення сплачено 1200,00 грн..
В своїх поясненнях позивач зазначає, що вартість замовлення нею була сплачена в повному обсязі, про що міститься відмітка на бланку розрахунку вартості вікон. Крім того, за додаткові роботи по улаштування відкосів було внесено аванс в розмірі 1000,00 грн., а після завершення всіх робіт доплачено ще 680,00 грн.. Таким чином, за надані послуги з виготовлення та монтажу вікон, а також улаштування відкосів на рахунок ФОП ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти в розмірі 6214,00 грн..
З долучених до матеріалів справи копій товарних чеків вбачається, що на виконання умов договору позивачкою дійсно вносились авансові платежі на загальну суму 2200,00 грн., зокрема 02.06.2020 внесено аванс в розмірі 1200,00 грн., а 16.07.2020 аванс в розмірі 1000,00 грн..
Разом з тим, посилання позивача на відмітку в бланку розрахунку вартості вікон: «Итого: 4534,00 Аванс: 1200,00 Доп: 3334,00», як на доказ оплати вартості замовлення за договором, суд оцінює критично, оскільки в розумінні положень ст. 1 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» вона не є розрахунковим документом, який підтверджує факт внесення коштів.
Таким чином, під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт сплати на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 6214,00 грн., та як наслідок наявності у відповідача зобов`язання щодо надання позивачу завірених належним чином документів по замовленню.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Норма даної статті встановлює, що доказування є обов`язком сторони. Суд не вправі вимагати у сторін надавати докази. Саме позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов`язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення буде складений протягом 5 днів.
Головуючий: Н. М. Кондрацька