КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021року місто Київ.

Справа 753/8904/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824 /12966/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суд міста Києва від 02 червня 2021 року ( у складі судді Комаревцева Л.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення суми страхового відшкодування , посилаючись на те, що під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) винною в якій за рішенням суду було визнано відповідача, забезпеченому позивачем транспортному засобу були спричинені механічні пошкодження. Позивач виплатив страхувальнику за договором майнового страхування суму відновлювального ремонту, у зв`язку з чим в останнього виникло право вимоги, про стягнення суми страхового відшкодування. Частина суми позивачу була відшкодована страховою компанією в якій була застрахована цивільна відповідальність, а різницю між виплаченою потерпілій особі сумою і отриманою сумою від СК, позивач просив стягнути з винної особи - відповідача.

Рішенням Дарницького районного суд міста Києва від 02 червня 2021 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 153053,46 грн., судовий збір в розмірі 2295,80 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 09.08.2021 року подав апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат та витрат на правову допомогу. Вказує на те, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням вимог ст.376 ЦПК України.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не залучив до участі як третю особу у справі страхову компанію Відповідача ПрАТ СК «ПЗУ «Україна», яка змогла б надати відповідні докази сплати страхового відшкодування на рахунок страхової компанії потерпілої особи ПАТ «СК Арсенал Страхування» та пояснення по даній справі.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст.1191 ЦК України та помилково зазначив, що відшкодування шкоди в даному випадку відбувається в порядку регресу, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з рішення суду посилання на відшкодування шкоди в порядку регресу та зазначення у тексті рішення - відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Крім того, звертає увагу на те, що скаржник згодна відшкодувати суму, але з врахуванням сплаченої та відшкодованої суми ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у розмірі 130 000. 00 грн. Скаржник вважає, що вона зобов`язана відшкодовувати лише 7 947, 78 грн., з огляду на розмір шкоди, завданої позивачу, що визначений у Звіті № 602153020/08/20 -від 12 вересня 2020 року, в якому зазначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 137 947, 78 грн.

ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 10.092021 року подала відзив на апеляційну скаргу обгрнутований тим, що твердження Апелянта викладені в апеляційній скарзі не доведені належним чином та базуються не нанормах закону, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без розгляду, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02.06.2021 року залишити в силі.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В.,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

ОСОБА_2 09.08.2020 о 15 год. 10 хв. по вулиці В. Житомирська в м. Києві, керуючи автомобілем«"BMW Х1", д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість для руху, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималась безпечної дистанції для руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.01.2021 ОСОБА_2 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 12).

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На момент вчинення ДТП, автомобіль марки «Вольво», д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано в ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспорту № 4084/20-Т/Ц4 від 03.04.2020 (а.с. 6-7) .

Відповідно до Звіту 8470; 602153020/08/20 від 12.09.2020, наданого СОД « ОСОБА_3 » вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВОЛЬВО» д/н НОМЕР_2 склала 137 947, 78 грн. Проте, відповідно до Рахунку № 1062929 від 20.08.2020 наданого Віннер Автомотів вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становила та була оплачена в сумі 280 453,46 грн.

Зазначене ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок у позивача виплатити страхове відшкодування.

За умовами договору майнового страхування, страхова компанія відшкодовує фактичну вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.

У зв`язку із викладеним і відповідно до умов договору страхування, Страхового акту № 006.02153020 від 28.08.2020, звіту № 602153020/08/20 ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило страхове відшкодування в розмірі 280 453, 46 грн. Так як, цивільна відповідальність відповідача була застрахована в СК "ПЗУ" Україна", і остання відшкодувала позивачу 127 400 грн. в межах ліміту відповідальності, решту невідшкодованої суми зобов`язана відшкодувати винна особа. 280453, 46 - 127 400= 153053,46 грн.

Колегія суддів погоджується з визначеною до стягнення з відповідача сумою страхового відшкодування, та не приймає доводи апеляційної скарги, з приводу наявності у відповідача обов`язку сплатити лише 7947, 78 грн., виходячи з наступного.

Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Крім того, згідно з Положеннями про порядок та умови проведення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 1996 року № 1175, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, у якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

У п.п. 14, 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Судом встановлено, що страхове відшкодування виплачено потерпілій особі, виходячи з реальної вартості проведеного ремонту. Відповідач не наводить жодних доводів з приводу того, що до ремонту були включені роботи чи деталі, пошкодження яких не пов`язано з ДТП.

Тобто, з огляду на те, що ремонт транспортного засобу потерпілої особи, вартував дорожче ніж ліміт відшкодування за договором обов`язкового страхування, різницю має відшкодувати винна особа, яка не має права вимагати врахування зношеності деталей, які підлягали заміні, оскільки ремонт та заміна деталей знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП, вина в якій відповідача повністю встановлена.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи скарги, щодо не вірного застосування судом норм матеріального права, та безпідставного не застосування ст. 993 ЦК України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам/ що виникли між сторонами, суд першої інстанції виходив із приписів ст. 1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», однак одночасне застосування вказаних, норм законодавства до одних і тих самих правовідносин є помилковим, оскільки відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимог, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України). У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодо набувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Тобто за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Натомість при регресі (ст.1191 ЦК України) одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається, тобто зазначені інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України встановлений особливий правовий режим.

Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування, і правовою підставою її застосування є ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», а ч.1 ст.1191 ЦК України визначає право зворотної вимоги (регресу) ( правовий висновок Верховного Суду , викладений у постанові від 10 липня 20118 року у справі № 905/2970Д6, у постанові від 10 липня 2018 року у справі № 910Д5182Д7).

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо того, що суд застосував неправильно до спірних правовідносин положення ст.1191 ЦК України та помилково зазначив, що відшкодування шкоди в даному випадку відбувається в порядку регресу є обґрунтованими, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з рішення суду посилання на відшкодування шкоди в порядку регресу та зазначення у тексті рішення - відшкодування шкоди в порядку суброгації.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі як третю особу страхову компанію ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», яка змогла б надати відповідні докази сплати страхового відшкодування на рахунок страхової компанії потерпілої особи Позивача на законність рішення не впливають, оскільки позивач не заперечував того факту, що страхова компанія в якій була застрахована цивільна відповідальність провела виплату в межах ліміту своєї відповідальності, проте позивач просив стягнути з винної особи різницю, між тією сумою , що виплачена за договором майнового страхування і отриманою від ПрАТ "ПЗУ Україна" сумою.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Оскільки рішення змінено лише в частині мотивування, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.268, 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суд міста Києва від 02 червня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» у відшкодування майнової шкоди суму в порядку суброгації в розмірі 153053,46 грн., судовий збір в розмірі 2295,80 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик