ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Херсон

номер справи: 649/104/21

номер провадження № 22-ц/819/1690/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Полікарпової О.М.,

Пузанової Л.В.,

секретар Автонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банка «ПриватБанк» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 червня 2021 року у складі судді Мамаєва В.А. в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 22 вересня 2008 року підписала заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно якої отримала кредитний ліміт на кредитну картку.

Відповідач не виконала прийняті на себе зобов`язання по поверненню коштів, внаслідок чого станом на 17.12.2020 утворилася заборгованість в сумі 18719,90 грн., яка складається з:

14994,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, яке є простроченим,

3725,10 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

Посилаючись на вищевказане банк просив стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк»:

Заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22 вересня 2008 року у розмірі 18719,90 грн. станом на 17.12.2020, яка складається з наступного: 14994,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 14994,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3725,10 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; а також судові витрати у розмірі 2270,00 грн. судовий збір.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем своїми діями самостійно визначено нові умови кредитного договору з річною процентною ставкою 86,4 % та не надано жодних доказів укладання нового кредитного договору, а тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати.

Апелянт зазначив, що банк разом з анкетою-заявою, в якій позичальник зазначив про своє приєднання до Умов та Правил, надав до суду довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписаний відповідачем, в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом; процента ставка, що застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Тобто, сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що банком самостійно без погодження з нею з кредитного рахунку списано кредитні кошти, чим збільшено заборгованість відповідачки, звертає увагу, що за період із 30.09.2013 по 01.10.2020 банком автоматично збільшено заборгованість з кредитної картки відповідачки на суму 12 761,54 грн. Зазначає, що банк безпідставно збільшив процентну ставку за кредитним договором, а отже необґрунтовано вимагає стягнення процентів в сумі 3725 грн.10 коп. Також зазначила, що їй не було повідомлено про те, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» та « Тарифи банку» будуть застосовані до неї. Вона не брала на себе ніяких зобов`язань щодо сплати відсотків, комісії банку, винагороди та неустойки, в разу порушення зобов`язання з повернення кредитну.

З урахуванням вищевикладеного просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В наступному, представник відповідачки, при перевірці розрахунку заборгованості щодо нарахованих відсотків та тілу кредиту, вказав, що відсотки, заявлені до стягнення в сумі 3 725 грн.10 коп. завищені на 491 грн. 71 коп. внаслідок застосування річної відсоткової ставки 43,2 замість договірної 30%. Крім того, вважає, що нарахування відсотків за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 за відсотковою ставкою 43,20% на місяць взагалі не передбачено кредитним договором, умови якого сторони узгодили в довідці про умови кредитування від 22.09.2008, а отже нарахована за вказаний період сума 2 643,36 є безпідставною. Також зазначає, що банком самостійно було списано за період з 01.04.2020 по 01.10.2020 відсотків на суму 3 758,08 грн, чим відповідно було збільшено тіло кредиту на зазначену суму. Вважає, що оскільки сторонами кредитного договору не узгоджено розміру відсотків за порушення умов кредитування, то списання із кредитного рахунку коштів в погашення цих відсотків є також неправомірним, а отже позовні вимоги щодо стягнення збільшеного на цю суму тілу кредиту є необґрунтованими. Таким чином, вважає, що позивачем безпідставно вимагається стягнути з відповідачки 6 401,44 грн (2643,36 грн. відсотків = 3 758,08 грн. тіла кредиту).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 15).

В цей же день вона підписала довідку про умови кредитування в якій сторони визначили відсоткову ставку на місяць 2,5%, щомісячний розмір повернення платежів, строк повернення до 25 числа місяця слідуючого за звітним, що нею не заперечується (а.с. 16).

З часу укладання кредитного договору і до березня 2020 року ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами в межах цього договору, у тому числі збільшеним кредитним лімітом, отримувала кредитні картки, які перевипускалися (а.с.13, 14), що нею не заперечується.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, крім самого розрахунку заборгованості за договором посилався на п. п. 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019 року та згідно до умов яких, клієнт зобов`язується сплачувати банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які встановлюються за домовленістю сторін в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», а 84,0 %- для картки «Універсальна голд».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 вересня 2008) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 лютого 2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Разом з тим, враховуючи, що сторони підписали довідку про умови кредитування з умовами в ній наведеними, у тому числі розміру відсоткової ставки, строків внесення платежів, відповідальності за їх порушення, у банка наявні підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою, визначеній у довідці про умови кредитування - 2,5% в місяць, а не 3,6% в місяць як нараховано у розрахунку заборгованості та у виписці по рахунку.

Отже, заперечення представника відповідача щодо збільшення суми заборгованості за відсотками на 491 грн. 71 коп. є обґрунтованими, а тому сума нарахованих до стягнення відсотків 3 725 грн.10 коп. має бути зменшена на зазначену відповідачем суму та відповідно складає розмір заборгованості 3 233 грн. 39 коп.

Не є прийнятними заперечення представника відповідача про виключення з суми заборгованості нарахованих за відсотковою ставкою 43, 20% на місяць відсотків: 2 643,36 грн. за період з 01.04.2020 по 30.09.2020 оскільки вони спростовуються його вищенаведеними прийнятними запереченнями щодо зменшення нарахованих відсотків внаслідок застосування відсоткової ставки, узгодженої сторонами. Розрахунок заборгованості дійсно містить нарахування відсотків за період з 01.04.2020 по 30.09.2020, проте вони ввійшли в суму заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та колегія суддів врахувала щодо їх нарахування за відсотковою ставкою 2,5% на місяць.

Матеріали справи не свідчать і відповідачкою не спростовано наявність заборгованості за тілом кредиту.

Заперечення представника відповідача про списання за період з 01.04.2020 по 01.10.2020 відсотків на суму 3 758,08 грн., чим відповідно було збільшено тіло кредиту на зазначену суму, спростовуються розрахунком заборгованості з якого вбачається, що заборгованість за тілом кредиту в сумі 14994 грн.80 коп. визначена станом на 01.04.2020 і з цього часу заборгованість за тілом кредиту не збільшувалася (а.с.11 зв.с.).

Суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення кредитної заборгованості.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", підлягає заявлена банком сума заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14994,80 грн., а також проценти за користування кредитними коштами в сумі 3 233 грн. 39 коп.

За наведених вище підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 14994,80 грн. та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 3 233 грн. 39 коп. В іншій частині задоволення позову слід відмовити з наведених вище підстав.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивач, згідно з платіжним дорученням сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн, а за подачу апеляційної скарги 3405,00 грн. Зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково (97,37 %), на користь позивача слід стягнути з відповідача судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 5 525 грн. 75 коп. грн. (а.с. 36, 147).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», частково задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 02 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення. Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", (місце знаходження: в м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22 вересня 2008 року у розмірі 18 719 грн. 90 коп. (вісімнадцять тис. сімсот дев`ятнадцять грн. 90 коп.) з яких: 14994,80 грн. (чотирнадцять тис. дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 80 коп.) заборгованість за тілом кредиту; 3 233 грн.39 коп. ( три тис. двісті тридцять три грн 39 коп.) заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", (місце знаходження: в м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) судові витрати зі сплати судового збору розмірі 5525 грн.75 коп. (п`ять тис п`ятсот двадцять п`ять грн. 75 коп.).

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: О.М. Полікарпова

Л.В. Пузанова

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

Суддя І.В. Склярська