Справа № 642/6079/20
Провадження№2/642/267/21
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

23 вересня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання- Добронос Д.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

17.11.2020 року позивач, ОСОБА_3 звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства, у якому просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,; внести зміни до актового запису № 594 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , складеного 08.09.2015 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, наступні зміни: в графі «прізвище» замість « ОСОБА_5 » записати « ОСОБА_6 », ім`я залишити без змін, по батькові залишити без змін та внести відповідні відомості про батька дитини - громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку( доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, яка призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

29.01.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова за клопотанням позивача у справі призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Провадження у справі було зупинено.

24 травня 2021 року цивільна справа з експертної установи надійшла із повідомленням про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26 травня 2021 року відновлено провадження.

17.08.2021 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання батьківства, закрито. Призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Вказала що із відповідачем вони мали з 2014 року до 2017 року шлюбні стосунки, проживали разом без укладення цивільного шлюбу. Вона завагітнила, та у 2015 році у них народилася дитина. На підставі ч.1 ст. 135 СК України, вона зареєструвала сина на своє прізвище та отримала свідоцтво про народження. Спочатку проживали у відповідача дома, але не склалися стосунки із його матір`ю. Тому потім орендували квартиру. Зазначила, що у 2017 році через непорозуміння вони із відповідачем припинили стосунки та вона переїхала разом із дитиною до своїх батьків. Відповідач завжди визнавав своє батьківство, але з незрозумілих підстав уникає реєстрації його як батька дитини. На даний час дитина перебуває на її утриманні. Обов`язком кожного із батьків є належне забезпечення дитини усім необхідним, відповідач має можливість сплачувати аліменти оскільки є здоровим, працездатним чоловіком. А тому, просить стягувати в її користь аліменти на утримання сина. Щодо вимоги про зазначення прізвища дитини за прізвищем батька, в цій частині вимогу не підтримала, вказала, що про це було вказано помилково.

Відповідач у судові засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у передбачений законом порядок, в тому числі шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі„Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Всі ці обставини судом враховано, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.

Представник 3-ї особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідно до фактичних обставин справи.

Суд, вислухавши та проаналізувавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого вказано: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 08.09.2015 року, актовий запис № 594.

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до частини першої ст. 135 СК України, державна реєстрація народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові дитини записуються за її вказівкою.

Отже, підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкові від 29.01.2021 року було призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК для з`ясування питань, чи є кровне споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; та чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_4 , проведення якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України.

Зобов`язано відповідача та позивача з дитиною з`явитися до експертної установи для відбору зразків для проведення експертизи.

Також роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі, с саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

24.05.2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова з Харківського науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України повернуто цивільну справу із повідомленням, що експертиза не проведена, у зв"язку з неявкою відповідача ОСОБА_2 на відбір крові, в зв`язку з чим ухвала повернута до суду без виконання.

ВІдповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Враховуючи перешкоди, що чинились відповідачем з метою не проведення судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК, та беручи до уваги неможливість проведення експертизи без отримання зразків крові відповідача, а також істотності в цьому контексті висновків судово-медичної (генетичної) експертизи для підтвердження чи спростування кровного споріднення, суд дійшов висновку про визнання факту наявності кровного споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Також в судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_8 , якає рідною сестрою позивача, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_9 із ОСОБА_10 познайомила вона у 2014 році, коли вони проводили час у одній компанії. Потім між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 склалися стосунки та вони почали проживати разом. ОСОБА_1 завагітнила, та у 2015 році у них народився син. Спочатку вони разом з ОСОБА_12 та дитиною проживали у нього дома, але стався якийсь конфлікт із матір`ю ОСОБА_12 , і вони переїхали у орендовану квартиру. Стосунки між ними були дуже добрі. У 2017 році її сестра та ОСОБА_12 посварилися та стали проживати окремо. ОСОБА_12 ставився до дитини завжди дуже добре, ніколи не казав, що це не його дитина. Але чому він не був присутнім при реєстрації дитини, вона пояснити не може. Навіть після припинення стосунків, він цікавиться долею сина, приходить щоб з ним проводити час, інколи купує речі для сина. ОСОБА_13 та ОСОБА_12 бажали зареєструвати шлюб, але ОСОБА_12 втратив паспорт.

Свідок ОСОБА_14 , у судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою ОСОБА_1 . Із ОСОБА_10 вона познайомилась у 2015 році, коли купували у ОСОБА_15 та ОСОБА_12 пральну машинку. ОСОБА_1 тоді вже була вагітна. Вони на той час проживали на АДРЕСА_1 . Між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були дуже добрі відносини. Він дуже любить їхню дитину. Було видно, що це бажана дитина. ОСОБА_16 також коли ОСОБА_9 привезли до лікарні на роди, він був постійно поряд у родильному будинку. Разом забирали ОСОБА_9 з дитиною з лікарні після родів.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що він є хрещеним батьком ОСОБА_4 . Йому відомо, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 проживали разом однією сім`єю. У травні 2015 року стало відомо що вони бажають продати пральну машину. Він разом із дружиною приїхали на АДРЕСА_1, де проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Тоді він вперше побачив ОСОБА_12 . ОСОБА_13 на той час була вагітна. Розмов, щодо заперечення свого батьківства зі сторони ОСОБА_12 ніколи не було. Спочатку вони разом жили у ОСОБА_12 вдома разом із його матір`ю. Одного дня, ОСОБА_13 подзвонила та поскаржилася, що мати ОСОБА_12 виганяє її здитиною. Він одразу приїхав, та побачив на місці поліцію, мати ОСОБА_12 , яка кричала, що вони тут не мають реєстрації, нехай виїзжають. ОСОБА_12 на той час не було вдома. Після цього вони стали проживати у орендованій квартирі. Він приїзжав до них в гості та бачин що між ними були дуже гарні стосунки. На теперішній час, коли він спілкується із дитиною ОСОБА_18 , то хлопець розповідає, що він проводив час із папою.

Позивачем також до матеріалів справи долучено роздруковані фото, та диск із фото, в тому числі з яких вбачається, що відповідач зустрічає позивача з нононародженою дитиною з пологового будинку, багато фото із дитиною відповідача у повсякденному житті.

Крім того, як вбачається з довідки історії розвитку дитини про постановку дитини на облік ОСОБА_4 , зазначена адреса місця проживання відповідача, та вказані відомості про сім`ю дитини, де вказані мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_2 .

Зважаючи на те, що, відповідач, не з"явившись до експертної установи та ухилившись від участі в експертизі не надав доказів відсутності кровної спорідненості із дитиною, та на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органом реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Вимоги позивача щодо внесення змін до свідоцтва про народження безпідставні, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 134 СК України після внесених змін до актового запису про народження буде видано нове свідоцтво про народження.

Тож в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Докази щодо майнового стану та доходів відповідача матеріали справи не містять.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно обраного позивачем виду аліментів, аліменти призначаються у частці від доходу, що відповідає вимогам СК України. Щодо розміру аліментів, то суд виходить з наступного.

Суд вважає, що розмір аліментів на дитину не повинен суперечити розміру визначеному законодавством (ст.183 СК України), а тому розмір аліментів повинен складати 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надано, являючись батьком малолітньої дитини, зобов`язаний утримувати його до повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати її добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Суд враховує положення закону щодо гарантованого і рекомендованого мінімального розміру аліментів, і виходить з того, що вказаний рекомендований розмір аліментів є мінімальним, і не є поняттям, обмежуючим розмір аліментів, при умові, що батько дитини має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд дійшов висновку, що стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 142, 258, 259, 263, 265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису № 594 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зазначивши батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (і.н. НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку( доходу), але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17.11.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (адреса реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (і.н. НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840,80 грн..

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 11.10.2021 року.

Суддя О.В. Бородіна