УХВАЛА

05 жовтня 2021 року м. Одеса Справа №2/1522/8661/11

Провадження 4-с/522/143/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , особи, дії яких оскаржуються: державний виконавець Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Чермаш Р.В., ФОП ОСОБА_2 , стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на дії виконавця щодо визначення вартості майна боржника, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, особи, дії яких оскаржуються: державний виконавець Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Чермаш Р.В., ФОП ОСОБА_2 , стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на дії виконавця щодо визначення вартості майна боржника, відповідно до якої просить визнати протиправною оцінку майна відповідно до висновку про вартість майна та звіту №1805-24/21 затверджених 20 травня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_2 щодо нежитлового приміщення загальною площею 904,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 101).

В обґрунтування заявлених вимог, скаржниця посилається на те, що в провадженні ДругогоПриморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП №62578535, з примусового виконання виконавчого листа №2/1522/8661/11, виданого 20.08.2013 року Приморським районним судом міста Одеси, боржником за яким є ОСОБА_1 , яке відкрито на підставі постанови від 16.07.2020 року.

В рамках вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем 21.07.2020 року винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно.

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.05.2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з примусового виконання, суб`єкту оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 надано визначення ринкової вартості арештованого майна.

18.05.2021 року виготовлено звіт №1805-24/21, який затверджено 20.05.2021 року та складено висновок про вартість майна об`єкту нежитлового приміщення, загальною площею 904,8 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційнийномер нерухомого майна101) згідно якого підсумкова величина вартості, отримана в результаті оцінки становить 11640300 гривень без ПДВ.

26.05.2021 року державним виконавцем повторно проведено оцінку нерухомого майна з метою реалізації останнього.

Вважає вказану оцінку майна протиправною, виходячи з наступного.

Так, скаржниця стверджує, що вона не отримувала жодних документів від державного виконавця про ознайомлення її з оцінкою майна.

Крім того, вважає, що суб`єктом оціночної діяльності протиправно, усупереч вимогам законодавства та із заниженням реальної вартості здійснено оцінку нерухомого майна позивача, а замовником оцінки майна ДВС протиправно передано нерухоме майно за такою вартістю на примусові торги.

Також вказує, що суб`єкт оціночної діяльності обрав порівняльний та дохідний метод оцінки нежитлового будинку та використав методичний підхід зіставлення цін продажу подібних об`єктів.

За наслідком вищевикладеного, скаржниця була вимушена звернутись до суду з цією скаргою.

Ухвалою суду від 31.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 та скаргу призначено до судового розгляду на 09 вересня 2021 року.

09.09.2021 року у зв`язку з відсутністю відомосте щодо вручення судових повісток ОСОБА_1 , державному виконавцю Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Чермаш Р.В., ФОП ОСОБА_2 , судове засідання відкладене на 05.10.2021 року.

Сторони у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вирішуючи дане питання суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на виконанні у Другому Приморському відділі ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 62578535 з примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/8661/11 від 20.08.2013, виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.03.2005р., місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» (код , місцезнаходження: 65039 м. Одеса, проспект Гагаріна, буд.12-а) заборгованості за Договором кредитної лінії №497 від 29.03.2007 року у сумі 67 943,92 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот сорок три євро 92 євроценти) євро; стягнення з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.03.2005р., місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Імексбанк »(, місцезнаходження: 65039 м. Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-а) пені, нарахованої за неналежне виконання зобов`язань за Договором кредитної лінії №497 від 29.03.2007 у сумі 87 246,82 грн. (вісімдесят сім тисяч двісті сорок шість гривень 82 коп.); стягнення з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.03.2005р., місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Імексбанк»(, місцезнаходження: 65039 м.Одеса, проспект Гагаріна, буд. 12-а) витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 700,00 (одна тисяча сімсот) грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 (сто двадцять) грн.

16.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62578535, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону, повідомлення про яку надіслано рекомендованою кореспонденцією за адресою проживання боржника, що підтверджується квитанцією з ПАТ «Укрпошта» (трекінг номер: 873).

Також, 16.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Крім того, 16.07.2020 року на підставі частини другої статті 56 Закону державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника № 62578535.

У процесі примусового виконання стало відомо пронедостатність грошових коштів на рахунках боржника для погашення боргу, у зв`язку з чим додатково державним виконавцем направлено платіжні вимоги щодо примусового списання залишку коштів до відповідних фінансових установ.

21.07.2020 року на виконання вимог виконавчого листа, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Також, 21.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Крім того, 21.07.2020 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку надіслано до ТОВ «Мессем», але як вказує державний виконавець, кошти відповідно до вимог постанови на депозитний рахунок Відділу не надходили.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

З Інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державним виконавцем виявлено, що боржнику на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою перевірки інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території, що є підвідомчістю іншого Відділу державної виконавчої служби, державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції було винесено та направлено постанову про перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи або здійснення опису та арешту майна на території до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів, задля здійснення виходу за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена, будинок 301ж, для перевірки вказаної інформації та у разі підтвердження, здійснити опис та арешт майна боржника, шляхом складання відповідної постанови.

У відповідь на доручення №62578535 від 11.03.2021 року Сихівським відділом виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) направлено до Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано нежитлове приміщення боржника.

21.12.2020 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, у зв`язку з тим, що до Відділу надійшла ухвала про відкриття апеляційного провадження №2/1522/8661/11 від 13.11.2020 року, видана Одеським апеляційним судом про зупинення дії рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 грудня 2012 року до розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

23.02.2021 року поновлено виконавче провадження у зв`язку із набранням законної сили постанови №2/1522/8661/11 від 15.02.2021 року виданою Одеським апеляційним судом, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

17.05.2021 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ФОП ОСОБА_2 .

25.05.2021 року дана постановавідправлена суб`єкту оціночної діяльності для виконання боржнику та боржнику до відома (трекінг номер 420).

В результаті проведення оцінки нежитлового приміщення, загальною площею 904,8 кв. м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 визначено вартість арештованого майна - 11 640 300,00 гривень.

Державним виконавцем направлено рекомендованою кореспонденцією повідомлення про результати оцінки майна боржнику та стягувачу, відповідного до вимог Закону.

Як вбачається із скарги ОСОБА_1 про проведення державним виконавцем оцінки майна дізналася 08.06.2021 року, однак не скористувалася правом оскарження оцінки нерухомого майна до суду, як це передбачено вимогами законодавства.

11.06.2021 року державним виконавцем направлено заяву щодо передачі на реалізацію нежитлової нерухомості.

Відповідно до протоколу №546373 від 14.07.2021 року проведення електронних торгів - торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів.

Відповідно до протоколу №550129 від 13.08.2021 року проведення електронних торгів - торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів.

Відповідно до протоколу №550129 від 15.09.2021 року проведення електронних торгів - торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів.

З огляду на вищевикладене, відповідно до частини шостої статті 61 Закону у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувану і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Тобто нерухоме майно нереалізовано та знято з проведення електронних торгів відповідно до протоколу №550129 від 15.09.2021 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами. Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів. Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов`язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Право на справедливий суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Обов`язковість виконання судових рішень, разом із іншими складовими права на справедливий суд, зокрема, такими як суб`єктивна неупередженість суду, принцип правової визначеності, заборона втручання законодавця у відправлення правосуддя розглядаються Судом в якості елементів верховенства права (Golder v. The United Kingdom, аpp. no. 4451/70).

Європейський суд з прав людини (надалі ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.(ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи вбачається, що місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_2 , саме за якою на ім`я боржника, державним виконавцем було скеровано разом з рекомендованим поштовим відправленням повідомлення про результати оцінки, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Приймаючи викладене, суд вважає, що державним виконавцем належним чином було скеровано на ім`я боржника повідомлення про результати оцінки, за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року в справі № 643/8028/15 (провадження № 61-10442св20), від 18 березня 2021 року у справі № 520/10954/15-ц (провадження № 61-7198св20), від 26 липня 2021 року по справі № 757/33710/14-ц (провадження № 61-6879св21).

За наслідком чого, суд вважає доводи скаржниці в цій частині стосовно не належного її повідомлення про не повідомлення її про результати оцінки майна, безпідставними.

Стосовно інших доводів скаржниці, суд зазначає наступне.

У статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі, якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.8 розділу 2 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5, для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна (майнових прав) - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання, а також у разі потреби - перекладача. У постанові про призначення експерта або спеціаліста, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, перекладача зазначаються питання, на які ці особи повинні надати письмовий висновок (звіт), або з якої мови слід здійснити переклад, або вид та характеристика майна, яке необхідно ідентифікувати, оцінити тощо, строки здійснення відповідних дій. У постанові обов`язково зазначається попередження про відповідальність зокрема суб`єкту оціночної діяльності - суб`єкту господарювання (оцінювачу) - за недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна.

Досліджуючи постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 17.05.2021 року встановлено, що вона має усі обов`язкові попередження та фактичні дані, які визначені Інструкцією № 512/5.

20 травня 2021 року оцінювачем ФОП ОСОБА_2 , за підписом оцінювача ОСОБА_2 складено висновки про вартість майна, нежитлове приміщення, загальною площею 904,8 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , відповідно до якого підсумкова величина вартості, отримана в результаті оцінки станом на 18.05.2021 року складає 11 640 300,00 грн., без ПДВ.

У відповідності до частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Отже, залучивши суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Доказів скаржником на підтвердження посилань стосовно не належного її повідомлення про винесену постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності та про повідомлення про результати оцінки майна, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки не підтверджені жодним належним доказом.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, скаржницею не надано до суду жодного доказу, що вона зверталась до державного виконавця з запереченнями та незгодою проти наданого висновку про вартість майна та надавала виконавцеві належні докази на підтвердження спростування викладених в ньому висновків.

Щодо посилань заявника на те, що вартість об`єкту оцінки є заниженою, суд не приймає, виходячи з наступного.

За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Відповідно до ч.1 ст.9 вказаного Закону, методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440 затверджено НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав".

Відповідно до положень Національного стандарту № 1, Необ`єктивна оцінка це оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість об`єкта оцінки (абзац чотирнадцятий пункту 3 Н.С. № 1).

Неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту № 1).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону (частина друга статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 не довела належними і допустимими доказами факту заниження вартості об`єкта оцінки у висновку про вартість майна від 20.05.2021 року.

За наслідком чого суд вважає, що визначення вартості майна боржника проведено з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», постанови Кабінету Міністрів України № 1891 «Про затвердження Методики оцінки майна», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених обставин державним виконавцем вчинено дії та прийнято рішення відповідно до закону, в межах повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльності були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Одночасно судом враховується, що Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-152/0/4-13 визначено, що перш за все при розгляді скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця суд має враховувати те, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК ( в ред.. до 15.12.2017 року, а з 15.12.2017 року ст. 18 ЦПК України) визначені ознаки обов`язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, завданням виконавця є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій приватним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

За наслідком чого вбачається, що подання необґрунтованої скарги завдає перешкоди у виконанні рішення суду, що може призвести до подальшого порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Проаналізувавши усі докази наявні в матеріалах справи, з аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження», суд доходить до висновку, що висновок про вартість майна відповідає відповідним нормативно-правовим актам з оцінки майна, у зв`язку з чим суд вважає скаргу ОСОБА_1 , необґрунтованою, у зв`язку з чим у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258-260, 352-354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), особи, дії яких оскаржуються: державний виконавець Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Чермаш Р.В. (м.Одеса, вул. Пастера, 58), ФОП ОСОБА_2 (ІНН: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ), стягувач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (, адреса: м.Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8), на дії виконавця щодо визначення вартості майна боржника - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 10 жовтня 2021 року.

Суддя В.В. Кузнецова