Постанова

Іменем України

28 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 2-2776/11

провадження № 61-8771св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: державний виконавець Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 січня 2021 року в складі судді Демчика Р. В. та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року в складі колегії суддів: Єльцова В. О., Василенко Л. І., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в провадженні Придніпровського ВДВС у місті Черкаси перебуває виконавче провадження № 42637410 з виконання виконавчого листа № 2-2776/2011, виданого Придніпровським районним судом міста Черкаси 01 березня 2012 року, про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 37 269, 95 грн.

01 червня 2020 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, її представнику стало відомо, що 07 жовтня 2015 року державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на транспортний засіб «ЗАЗ» та заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного їй майна.

Зазначала, що вказана постанова державного виконавця не в повній мірі відповідає вимогам законності. Вважала, що в пункті 2 постанови державний виконавець вийшов за межі своїх повноважень, оскільки заборонив відчуження будь-якого належного їй майна, не дивлячись на те, що накладено арешт на автомобіль, вартість якого повністю покривала основний борг перед стягувачем, розмір виконавчого збору та інших необхідних витрат. До того ж заборона відчуження майна можлива тільки у випадку наявності арешту на майно.

Посилаючись на викладене, просила визнати незаконною дію державного виконавця Придніпровського ВДВС у місті Черкаси щодо винесення пункту 2 резолютивної частини постанови про арешт майна та заборони його відчуження від 07 жовтня 2015 року та скасувати цей пункт постанови.

Короткий судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, скаргу задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця Придніпровського ВДВС міста Черкаси про арешт майна та заборону його відчуження від 07 жовтня 2015 року, винесену в межах виконавчого провадження № 42637410, у частині заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, належного боржнику ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що забороняючи здійснювати відчуження будь-якого майна боржника ОСОБА_1 , державний виконавець діяв не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до порушення прав ОСОБА_1 на володіння та розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови державного виконавця в оскаржуваній частині.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 січня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що заборона відчуження майна боржника ніяким чином не порушує права ОСОБА_1 як власника, оскільки об`єкти права власності перебувають у її вільному володінні та користуванні. Заборона здійснювати відчуження обмежує лише право розпорядження такими об`єктами власності. До того ж заявник не надала суду доказів про те, що оскаржувана постанова в частині накладення заборони відчуження майна була прийнята не у відповідності до закону, не в межах повноважень державного виконавця та з порушенням її прав, тобто не довела неправомірності дій державного виконавця.

Проте суди першої та апеляційної інстанцій наведеного не врахували, внаслідок чого необґрунтовано задовольнили вимоги скарги ОСОБА_1 .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 липня 2021 року справа № 2-2776/11 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що 01 березня 2012 року Придніпровським районним судом міста Черкаси видано виконавчий лист № 2-2776/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 37 269, 95 грн.

Вказаний виконавчий лист був пред`явлений на виконання до Придніпровського ВДВС міста Черкаси, за яким відкрито виконавче провадження № 42637410.

07 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС міста Черкаси Медвідь О. А. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на транспортний засіб, а саме: ЗАЗ 110557, державний номерний знак НОМЕР_1 , вантажний, 2005 року випуску, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Пунктом 2 вказаної постанови заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (тут і далі в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови державного виконавця) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною третьою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема має право, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку

Відповідно до частин першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року арешт і вилучення майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна (частина третя статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року).

Тобто, за змістом цієї статті під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець має повноваження оголосити заборону на відчуження виявленого в божника майна, попередньо наклавши арешт на таке майно.

Таким чином, установивши, що в ході проведення виконавчих дій державний виконавець наклав арешт лише на належний ОСОБА_1 транспортний засіб «ЗАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що оголосивши заборону на відчуження будь-якого належного ОСОБА_1 майна, державний виконавець діяв не у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого зробив правильний висновок про скасування постанови державного виконавця в оскаржуваній частині.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішеньне впливають.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 січня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 18 січня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко