Номер провадження 22-ц/804/2248/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання: Володовського Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2021 року у цивільній справі № 234/15526/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (суддя першої інстанції Костюков Дмитро Геннадійович), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 28 березня 2018 року він був звільнений з посади фельдшера виїзної бригади КЛПУ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». При звільненні йому 04 травня 2018 року було зараховано 494,03 грн. заробітної плати, та 592,00 грн. виплати по лікарняним листам. На його неодноразові звернення в письмовій формі до роботодавця про видачу йому розрахункового листа під час звільнення, спочатку його листи ігнорувались, а потім після звернення до відділу праці, йому спочатку компенсували кошти за невикористану відпустку в розмірі - 908,34 грн., за повторним зверненням в Міністерство труда і соціальної політики, а також до Міністерства охорони здоров`я компенсували ще 3007,73 грн. за невикористану відпустку.

Підприємство не надало правдиві дані до Фонду соціального страхування про розрахунок середньої заробітної плати.

Оскільки Постановою Апеляційного суду Донецької області (справа № 234/5957/17-ц, провадження № 22-ц/775/107/18) від 21 лютого 2018 року він був поновлений на роботі та йому цією постановою була нарахована компенсація за час вимушеного прогулу в розмірі 60297,90 грн., та присуджена негайна виплата заробітної плати за один місяць в розмірі 5343,00 грн. Державною казначейською службою України, за рахунок підприємства було стягнуто 47333,85 грн. 07.05. 2018 року, а 27 лютого 2018 року була нарахована заробітна плата згідно з Постановою апеляційного суду Донецької області в розмірі 5343,00 грн., до сплати після оподаткування було зараховано 4301,11 грн. Тобто з цих сум були утримані податки. Це означає, що підприємство зобов`язано було враховувати ці суми при розрахунку середньої заробітної плати для Фонду соціального страхування, для розрахунку при звільненні та нарахуванні сум з тимчасової непрацездатності за рахунок Фонду соціального страхування, та нарахування сум з тимчасової непрацездатності за рахунок роботодавця.

Підприємством не було надано даних до Пенсійного фонду про поновлення на займаній посаді за вказаної вище Постановою Апеляційного суду Донецької області та не сплачено за період вимушеного прогулу пенсійні внески, що підтверджено електронними даними з Пенсійного фонду.

У зв`язку з тим що підприємство не надало даних до Пенсійного фонду та не сплатило за період вимушеного прогулу кошти до Пенсійного фонду, нарахування оплати допомоги по листам непрацездатності значно були занижені, з чим він категорично не згоден.

Позивач посилається на те, що заробітну плату та всі розрахунки при звільненні він вимушений вибивати скаргами, в добровільному порядку йому ніхто нічого б не виплатив. На даний момент йому не надали ні розрахунковий лист при звільненні, ні розрахунок середньої заробітної плати за кожен день на момент звільнення за останні попередні 2 місяці перед звільненням.

Він неодноразово письмово звертався до підприємства за наданням йому розрахункового листа та довідки про середню заробітну платню. В наданні йому цих даних було офіційно відмовлено письмово.

На момент звернення до суду позивач не має змоги перевірити, чи всі нараховані відповідно законодавства йому грошові кошти виплачені, чи ні, а також ненадана можливість перевірити, чи вірно було зроблено нарахування при звільненні. Підприємство мало можливість перерахувати йому ці кошти на його рахунок при звільненні (рахунок на який вони йому перераховували кошти їм був відомий, крім того його контактні дані, тобто телефон та поштова адреса їм також були відомі), але вони нічого не зробили, щоб йому вчасно сплатити всі нарахування.

Позивач ОСОБА_1 просив суд першої інстанції стягнути з КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 29 березня 2018 року по 30 вересня 2020 року у розмірі 168660,70 грн. та судовий збір у розмірі 1686,70 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 14 січня 2021 року залучено до участі у цивільній справі № 234/15526/20 за позовом ОСОБА_1 до КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, задоволені частково.

Стягнуто з КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7000 грн. та судовий збір в розмірі 70 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка разом із матеріалами цивільної справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що вважає зазначене рішення таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, які мають значення для справи.

ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд відмінити рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2021 року у справі № 234/15526/20 за його позовом до КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про компенсацію середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та винести нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку із тим, що апеляційна скарга не відповідала вимогам ст. 356 ЦПК України.

До Донецького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга, яка відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України і копії апеляційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та встановлено відповідачу та третій особі по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження позивачем отримана (а.с. 212).

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги відповідачем та третьою особою отримані (а.с. 213,214).

До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (а.с. 222-223).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року цивільну справу було призначено до розгляду на 05 жовтня 2021 року.

В судове засідання Донецького апеляційного суду 05.10.2021 року представник третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 229).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , пояснення представника позивача, пояснення представників відповідача - Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» існували трудові взаємовідносини як між працівником та роботодавцем.

Позивач ОСОБА_1 28.03.2018 року відповідно до наказу № 59 був звільнений з КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДЦ 27025/2195/АВ від 07.10.2020 року, звільнення позивача відбулося 28.03.2018 року, на підставі заяви останнього за власним бажанням. 28.03.2018 року, відповідно до графіку чергування ОСОБА_1 не працював та станом на 06.10.2020 року не пред`являв вимоги про розрахунок.

Відповідно до повідомлення № 01-02/921 від 06.07.2020 року, ОСОБА_1 повідомлено про необхідність надання рахунку банку для виплату компенсації за невикористану відпустку у розмірі 908,34 грн.

Згідно з заявою ОСОБА_1 , 17.07.2021 року останній звернувся до КПН «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з вимогою видати довідку про розрахунок середньої заробітної плати та довідку про заборгованість по заробітній платі.

Платіжним дорученням № 1916 від 17.07.2020 року ОСОБА_1 перерахована компенсація за невикористану відпустку, яка нарахована за червень у розмірі 908,34 грн.

Платіжним дорученням № 3471 від 30.09.2020 року ОСОБА_1 перерахована компенсація за невикористану відпустку, яка нарахована за вересень 2020 року у розмірі 3007,73 грн.

Платіжним дорученням № 7591 від 02.03.2020 року ОСОБА_1 перерахована доплата лікарняних, які нараховані за січень 2021 року у розмірі 1932,96 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 7579 від 02.03.2021 року ОСОБА_1 перерахована доплата лікарняних, які нараховані за січень 2021 року у розмірі 2322,17 грн.

Отже, після звільнення позивача відповідачем у період з 17.07.2020 року по 02.03.2021 року загалом було перераховано позивачу 8171,20 грн. (908,34 грн.+3007,73 грн.+1932,96 грн.+2322,17 грн.).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції при винесенні рішення не взяв до уваги, що Головному управлінню Держпраці у Донецькій області надавалась неправдива інформація, щоб запобігти санкцій, а також до Пенсійного фонду умисно не були нараховані страхові суми за період вимушеного прогулу, що суттєво позначилось на розрахунку середнього заробітку при нарахуванні виплат по лікарняним листам та суттєво вплинуло на страховий стаж позивача, є безпідставними, виходячи з наступного.

Із відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області Фонду соціального страхування України вбачається, що 27.03.2019 року за заявою страхувальника Краматорським міським відділенням була проведена позапланова перевірка Станції швидкої медичної допомоги міста Краматорська відокремлений структурний підрозділ Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» у зв`язку з реорганізацією підприємства за період з 01.01.2018 по 11.03.2019. Проведеною перевіркою охоплена заява розрахунок від 26.04.2018, в яку включені листки непрацездатності, видані застрахованій особі ОСОБА_1 . Порушень вимог законодавства встановлено не було.

У разі проведення роботодавцем виплати коштів за рішенням суду за період вимушеного прогулу та за умови відображення вищезазначених сум у звіті ЄСВ та надання до відділення Фонду заяви-розрахунку на доплату за відповідні періоди, Фондом буде проведено фінансування матеріального забезпечення (а.с. 22 23).

Як вбачається із листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління провело позапланову перевірку суб`єкта господарювання КНП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового пенсійного страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. За результатами перевірки складено акт від 24.11.2020 № 602/08.1-14, яким встановлені порушення вимог законодавства, а саме:

- ст. 7 Закону України від 08.07.2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. 83, ст. 116 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322 в частині нарахування та виплати грошової компенсації за не використані дні щорічної відпустки, враховуючи період за час вимушеного прогулу;

- ст. 20 вказаного вище Закону в частині надання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового соціального страхування, по ОСОБА_1 ;

- ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в частині відсутності записів у первинних документах в момент здійснення господарських операцій, які повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

За результатами перевірки винесено припис про усунення суб`єктом господарювання порушень вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 24.11.2020 № 517, згідно якого необхідно усунути виявлені порушення в частині надання недостовірних відомостей в термін до 24.12.2020 (а.с. 54).

Згідно з листом Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної Державної адміністрації від 02.10.2020 року № В-1934-11-1.1-2043, під час розрахунку суми компенсації за невикористану відпустку бухгалтером закладу помилково не було враховано суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до Постанови Апеляційного суду Донецької області від 21.02.2018 року.

У вересні 2020 року було здійснено перерахунок розміру компенсації за невикористану відпустку та 30.09.2020 року на картковий рахунок позивача перерахована сума у розмірі 3007,73 грн. (а.с. 27 29).

Як вбачається із Акту інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ДЦ 27025/2195/АВ від 07.10.2020 року, КНП «ОЦЕМД та МК» листом від 06.07.2020 року № 01-02/921 ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність звернутись з вимогою про виплату належних сум відповідно до статті 116 КЗпП України та надати рахунок в банку, на який буде перераховані належні суми. Згідно листа до виплати належить 908,34 грн. компенсації за невикористану відпустку.

16.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про надання довідки, про нарахування при звільненні, довідки про розрахунок середньої заробітної плати (на момент звільнення) на добу з урахуванням податків, та без урахування податків та відрахувань, довідку про заборгованість по заробітній платі. Вимога про розрахунок згідно ст. 116 КЗпП України у заяві відсутня. Крім того до заяви додано реквізити банківського рахунку для перерахування коштів.

Згідно платіжного доручення № 1916 від 17.07.2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано компенсацію за невикористану відпустку, яка нарахована у з/п за 06.2020 рік у сумі 908,34 грн.

30.09.2020 року КНП ««ОЦЕМД та МК» було проведено додатковий розрахунок суми компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 та донараховано до сплати 3007,73 грн.

Згідно платіжного доручення № 3471 від 30.09.2020 року на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховано компенсацію за невикористану відпустку, яка нарахована у з/п за 09.2020 рік у сумі 3007,73 грн.

Станом на 06.10.2020 року ОСОБА_1 не пред`явив вимоги про розрахунок згідно ст. 116 КЗпП України (а.с. 89 92).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законоадвства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Вказане вище співпадає з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц, провадження № 61 23170сво18.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що помилка бухгалтера була навмисною, оскільки ні керівництво, ні головний бухгалтер не намагалися виправити цю помилку після декількох незалежних перевірок і тільки після перевірки Управління Пенсійного фонду, виправити яких зобов`язав ПФУ, вказані помилки були виправлені, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із частини 6 вказаної вище статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, без будь-якої пред`явленої вимоги позивача, перевіряючи остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , самостійно нарахував та виплатив останньому належні йому суми в розмірі 8171,20 грн. Отже, процесуальна поведінка відповідача свідчить про його намагання якомога раніше, при першій можливості усунути недоліки, що призвели до невчасного проведення розрахунку з останнім і погоджується із сумою 7000,00 грн., які суд першої інстанції стягнув на користь позивача.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2021 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2021 року

Суддя О.Д.Канурна