Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Лемак О.В.,

за участі секретаря судових засідань Сухан Н.В.,

прокурора Романець О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки до земель комунальної власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В СТ А Н О В И В:

Керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки до земель комунальної власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що Ужгородською місцевою прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000034 від 04.04.2016, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави з метою захисту інтересів територіальної громади міста Ужгорода.

Прокурор зазначає, що 14.10.2014 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області за наслідками розгляду технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :45:001:0531.

В подальшому, 25.11.2014 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за громадянином ОСОБА_2 ,

Підставою для присвоєння кадастрового номеру вказаній земельній ділянці та подальшої реєстрації права власності за ОСОБА_2 слугував Державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 0387080 від 29.12.2002, згідно якого ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_2 , на підставі рішення IV сесії IV скликання 2-е засідання Ужгородської міської ради від 27.06.2002 року, передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, розташована на території АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Водночас встановлено, що жодного рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки Ужгородською міською радою ніколи не приймалось.

Про це свідчить лист Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 01.08.2016 за №2352/03-18, згідно якого інформація щодо надання земельних ділянок гр. Менделю в районі вул. Верховинської у відділі землекористування відсутня. Крім цього, в Державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК № 0387080 від 29.12.2002 зазначено, що спірну земельну ділянку видано на підставі рішення IV сесії IV скликання 2-е засідання Ужгородської міської ради від 27.06.2002 року. Однак аналізом всіх рішень Ужгородської міської ради за вказану дату встановлено, що рішення про надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки не приймалось.

В цей же час встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 0387080 від 29.12.2002, а також технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є підробленими.

Зазначає, що на державному акті підроблено підпис міського голови Погорєлова В.В., інженера-землевпорядника ОСОБА_4 , а в самому акті наявні неправдиві відомості, що тільки підтверджує те, що вказана земельна ділянка не передавалась ОСОБА_2 . При цьому другий примірник вказаного акта відсутній. Водночас, сам ОСОБА_2 навіть не знав, що став власником земельної ділянки, оскільки така оформлена на втрачений ним паспорт, жодних документів, які стосуються цих питань, він не підписував.

Зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :45:001:0531 була відчужена за договором купівлі-продажу від 25.11.2014 року ОСОБА_3 , який у подальшому 19.02.2015 продав вказану ділянку громадянці ОСОБА_1 .

Тобто, на даний час фактичним володільцем земельної ділянки є громадянка ОСОБА_1 , хоча власником залишається територіальна громада міста Ужгорода.

Прокурор констатує, про відсутність волевиявлення територіальної громади міста Ужгорода як безпосередньо, так і в особі уповноваженого органу (Ужгородської міської ради) на відчуження земельної ділянки площею 0,10 га за кадастровим номером :45:001:0531 ОСОБА_2 , оскільки форма такого волевиявлення - рішення Ужгородської міської ради, відсутня, а правовстановлюючі документи на земельну ділянку підроблені.

На підставі наведеного просить суд витребувати земельну ділянку площею 0,10 га за кадастровим номером :45:001:0531, нормативною грошовою оцінкою 641 860 (шістсот сорок тисяч вісімсот шістдесят) гривень, від ОСОБА_1 і повернути таку до земель комунальної власності та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 19.02.2015, індексний номер 19466033.

28 листопада 2017 року від відповідача ОСОБА_1 надійшли до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на передчасність подання даного позову, його безпідставність та необґрунтованість, а також, неспіврозмірність та непропорційність заявлених позовних вимог по відношенню до її права. Також вказувала на те, що при зверненні із позовною заявою до суду, повинен обґрунтувати та надати відповідні докази, які чітко вкажуть на час з якого останньому стало відомо про порушення його права

08 червня 2018 року керівником Ужгородської місцевої прокуратури було подано до суду відповідь на відзив, згідно яких просить заперечення відповідача ОСОБА_1 відхилити.

23 квітня 2019 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, згідно якого остання просить у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні прокурор поданий позов підтримала та просила задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 3 та ч. 4 ст. 56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальний законом.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції). Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що прокурор має право на звернення з відповідним позовом до суду за захистом інтересів держави в сфері земельних відносин.

Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю І-ЗК № 038780 від 29.12.2002 року, ОСОБА_2 на підставі рішення IV сесії IV скликання 2-е засідання Ужгородської міської ради від 27.06.2002 року, була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, розташована на території АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

14.10.2014 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області за наслідками розгляду технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано земельну ділянку за кадастровим номером :45:001:0531.

В подальшому, 25.11.2014 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. зареєстровано право приватної власності на вказану земельну ділянку за громадянином ОСОБА_2 ,

Судом також встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :45:001:0531 була відчужена за договором купівлі-продажу від 25.11.2015 ОСОБА_3 , який у подальшому 19.02.2015 продав вказану ділянку громадянці ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 101510074 від 25.10.2017 року , земельна ділянка, кадастровий номер :45:001:0531 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення начальника управління Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області №10-709-99.3-1039/2-16 від 21.03.2016 слідує, що державний акт гр.. ОСОБА_2 на право приватної власності №038780 від 29.12.2002 року на земельну ділянку площею 0,10 га на території мкрн. Вул. Верховинської до управління не передавався.

Відповідно до висновку експерта № 4/242 від 10.08.2017 року встановлено:1. Підпис на зворотній стороні державного акту на право приватної власності на землю І-ЗК №038780 в нижній правій частині під записом інженер-землевпорядник, навпроти прізвища ОСОБА_5 , виконаний не громадянкою ОСОБА_4 , а іншою особою. 2. Підпис на зворотній стороні державного акту на право приватної власності на землю І-ЗК №038780 в нижній лівій частині під записом міський голова, навпроти прізвища ОСОБА_6 , виконаний не громадянином ОСОБА_7 , а іншою особою. 3. Підпис у верхньому лівому куті завдання на виконання робіт від 07.10.2014 року під записом замовник у графі / ОСОБА_2 /, виконаний не громадянином ОСОБА_2 , а іншою особою. 4. Підпис у нижній частині аркуша списку межових знаків, переданих на зберігання у графі прийняв / ОСОБА_2 /, виконаний не громадянином ОСОБА_2 , а іншою особою. 5. Підпис на другому аркуші заяви про державну реєстрацію земельної ділянки під записом підпис заявника, виконаний не громадянином ОСОБА_2 , а іншою особою.

Згідно висновку судової технічної експертизи документів № 4/243 від 10.08.2017 бланк державного акту на право приватної власності на землю I- ЗК №038780 відповідає встановленим зразкам аналогічних бланків документів виготовлених Поліграфічним комбінатом «Україна». Відбиток гербової печатки на внутрішньому боці першої сторінки акту на право приватної власності на землю І-ЗК №038780 нанесений за допомогою кліше.

Також з матеріалів справи слідує, що в державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК №038780 вказано, що земельна ділянка, яка виділена ОСОБА_2 , межує із землями громадян ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Однак на момент складання вказаного державного акта (29.12.2002) це було неможливо, адже у вказаному районі м. Ужгорода громадянка ОСОБА_11 отримала земельну ділянку лише 26.01.2007 (рішення Ужгородської міської ради №198 від 26.-1.2007), а громадянин ОСОБА_8 , згідно листа виконавчого комітету Ужгородської міської ради №2352/03-18 від 01.08.2016, взагалі не отримував таку.

Також судом встановлено, що паспорт, який був використаний на підтвердження особи ОСОБА_2 при розгляді технічної документації Управлінням Держземагенства та при реєстрації права власності нотаріусом за ОСОБА_12 , ним був втрачений 24.05.2013, про що свідчать його відповідна заява, подана до Ужгородського MB УМВС України в Закарпатській області 26.05.2013, а також висновок за результатами розгляду вказаної заяви від 28.05.2013.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України (ст.ст. 13,14), Земельним кодексом України (ст.78, 92, 93, 102-1, 116, 122, 123 ЗК України), а також іншими законами, що видаються відповідно до них (Закон України «Про оренду землі», Цивільний кодекс України).

Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, означених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 р., державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком (далі за текстом - Порядок №1127).

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

У разі, коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, в, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Статтею 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі за текстом - Закон №1952-1V) передбачено, що при прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копи документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав.

Реєстраційна справа формується у паперовій та електронній формі після відкриття розділу на об`єкт нерухомого майна у Державному реєстрі прав та внесення до нього відомостей про речові права на нерухоме майно обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та зберігається протягом всього часу існування об`єкта.

Реєстраційній справі присвоюється реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна.

Реєстраційна справа включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру

Документи, на підставі яких проведено реєстраційні дії та які підлягають поверненню заявнику, зберігаються у реєстраційній справі у формі електронних копій документів, виготовлених шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій (ст. 17 Закону №1952-IV).

Судом встановлено, що Ужгородської місцевою прокуратурою в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000034 від 04.04.2016, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави з метою захисту інтересів територіальної громади міста Ужгорода.

Під час досудового розслідування встановлено, що жодного рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки Ужгородською міською радою ніколи не приймалось.

Про це свідчить лист Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 01.08.2016 за №2352/03-18, згідно якого інформація щодо надання земельних ділянок гр. Менделю в районі вул. Верховинської у відділі землекористування відсутня. Крім цього, в Державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК № 0387080 від 29.12.2002 зазначено, що спірну земельну ділянку видано на підставі рішення IV сесії IV скликання 2-е засідання Ужгородської міської ради від 27.06.2002 року. Однак аналізом всіх рішень Ужгородської міської ради за вказану дату встановлено, що рішення про надання ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки не приймалось.

В цей же час встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю І-ЗК № 0387080 від 29.12.2002, а також технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є підробленими.

Згідно з ч. І ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні зо інтереси.

Крім того, статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої пади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 4 ст. 118 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

В порушення ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України ОСОБА_3 з відповідною заявою про надання їй дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення не зверталася, дозволу на розроблення такого проекту землеустрою не отримувала.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності забувається на підставах, не заборонених законом.

Набуття права власності на земельну ділянку без визначеної законом (частиною першою статті 116 ЗК України) підстави є неправомірним.

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2013 року № 6-14нс 13.

Статтею 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Відповідно до ст.. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, враховуючи те що, Ужгородською міською радою, жодних рішень щодо передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не приймали, а реєстрація права власності на вказану земельну ділянку проведена на підставі підробленого документа, суд приходить до висновку, що слід скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 19.02.2015, індексний номер 19466033 та витребувати земельну ділянку площею 0,10 га за кадастровим номером :45:001:0531, від ОСОБА_1 і повернути таку до земель комунальної власності.

Щодо застосування строків позовної давності то суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з даною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2014 на підставі підроблених документів було зареєстровано право власності за земельною ділянкою комунальної форми власності на користь ОСОБА_2 . Крім того, про факти порушення прав територіальної громади прокуратура дізналась в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000034, яке було розпочато 04.04.2016.

Відтак, правових підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності немає.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 3524,00грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки до земель комунальної власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності від 19.02.2015, індексний номер 19466033, на земельну ділянку кадастровий номер :45:001:0531, площею 0,10 га.

Витребувати земельну ділянку площею 0,10 га за кадастровим номером :45:001:0531, від ОСОБА_1 та повернути таку до земель комунальної власності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ужгородської окружної прокуратури 11 227,90 (одинадцять тисяч двісті двадцять сім гривень 29 коп.) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 29 червня 2021 року.

Головуюча О.В. Лемак