СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 369/2083/21
пр. № 2/759/5232/21
13 вересня 2021 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря Гаєвської Н.О.,
у травні 2021 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена цивільна справа на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.04.2021 за підсудністю. В своїх вимогах позивач просить: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 за дресою: АДРЕСА_3 . Вимоги позивача обгрунтовані тим, що у сторін під час перебування у громадянському шлюбі народилася дитина, яка після припинення шлюбних стосунків сторін, залишилась проживати з матір`ю. Як зазначає позивач, визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати інтересам дитини. А тому для захисту інтересів дитини звернулась до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явились, позивач подав до суду заяву про слухання справи в його відсутність та зазначає, що просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи, повідомлений належним чином, відзив до суду не направив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи у їх відсутність. У відповідності до вимог статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав. У відповідностідо ч.1статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в громадянському шлюбі стрін є дитина ОСОБА_3 . Рішенням суду від 14.09.2015 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 . В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, дитина залишились проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 та на даний час дитина проживає з матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Батько дитини до суду відзив не направив, не надав доказів, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю буде суперечити інтересам дитини. Згідно з висновком Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №107-40/2548 від 28.04.2021 року, комісія з питань захисту прав дитини рекомендує визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю, громадянкою ОСОБА_1 . Окрім того, як вбачається з даного висновку відповідач ОСОБА_2 , надав письмові пояснення до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації проте, що не заперечує щодо проживання дитини з позивачем по справі, ОСОБА_1 . Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на данийчас визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до матері, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини на даний час разом з матір`ю. Крім того позивач просила витребувати в порядку підготовки до розгляду справи з Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та Києво-Святошинського управління ГУ ДПС у Київській області ряд відомостей та даних, як зазначила позивач вказані дані їй необхідно для вирішення даної справи та для вчинення подальшихдій для притягнення ОСОБА_2 до кримінальної, адміністративної відповідальності щодо протиправних дій відносно неї та доньки. Протокольною ухвалою суду відмовлено в задоволені клопотань про витребування доказів, оскільки такі докази не потрібно для вирішення даного спору та враховуючи, що відсутні правові підстави для витребування доказів для майбутнього вирішення спору. В порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати про пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,
Суддя О.В Ул`яновська