Справа № 201/7351/20
Провадження № 2/201/2017/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

27 серпня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого - судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 07.02.1975р. між ним та відповідачкою Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м. Дніпропетровська зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 237. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. З 1993 року відповідачка почала порушувати подружню вірність, на цьому ґрунті між ними постійно виникали сварки та скандали. Влітку 2015 року відповідачка забрала свої особисті речі та перейшла на постійне проживання до свого співмешканця, тому позивач просить шлюб розірвати.

Відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що доводи позивача про підстави розірвання шлюбу є надуманими. Зазначила, що у період 1993 року по 2017 рік вона з позивачем проживали разом однією сім`єю, сторони вели спільне господарство, на підтвердження чого надала копію заповіту, складеного 29.08.2006р. ОСОБА_1 на ім`я відповідачки та копію довіреності про надання відповідачці права представляти інтереси позивача в судах та інших інстанціях від 04.05.2010р. Відповідачка д цього часу проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Сварки, які виникали у їхній сім`ї пов`язані тільки з поведінкою позивача, який зловживає спиртними напоями, через що не контролює свою поведінку, ображає та принижує відповідачку, у зв`язку з чим відповідачка неодноразово викликала поліцію.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.11.2020р. задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн. (а.с. 21-22).

05.01.2021р. до суду звернулась відповідачка ОСОБА_2 із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просила переглянути заочне рішення суду, скасувавши його (а.с. 29-31).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09.03.2021р. заочне рішення суду від 06.11.2020р. було скасовано та справу призначено до розгляду (а.с. 61).

01.04.2021р. представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Шпортько С.І. (діє на підставі ордеру серії ДП № 101/026 від 05 лютого 2021 року) подала до суду клопотання про надання строку для примирення на 3 місяці, оскільки ОСОБА_2 вважає, що їх сім`я розпалася не остаточно та може бути збережена (а.с. 60).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2021р. провадження по справі зупинено на 3 (три) місяці у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення (а.с. 62).

Сторони у встановлений судом тримісячний строк не примирились.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2021 року провадження у справі було відновлено (а.с. 63).

Позивач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі (а.с. 69).

Відповідачка надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с. 70).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 07.02.1975р. перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м. Дніпропетровська (нова назва - Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)), актовий запис № 237, що підтверджується відповідною відмітною у паспорті позивача та повторним свідоцтвом про шлюб (а.с. 4 5).

Неповнолітніх дітей сторони не мають.

На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає зберегти шлюб та на розірванні шлюбу наполягає.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013р. (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003р., заява №44647/98).

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з такого.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам позивача, враховуючи той факт, що будь-які відомості, які б спростовували зазначені позивачкою докази і обставини у суду відсутні та надані не були, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесенні судові витрати у розмірі 840,80 грн., сплата яких підтверджена квитанцією, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 206, 263 - 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 07 лютого 1975 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого району м. Дніпропетровська (нова назва - Соборний районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)), актовий запис № 237, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 115 СК України копію рішення суду про розірвання шлюбу надіслати на адресу Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 01 вересня 2021 року.

Суддя О.С. Наумова