Справа № 216/3200/18
провадження 2/216/215/21
06 жовтня 2021 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Бутенко М.В.,
секретаря судового засідання: Клименко О.В.,
Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності її представника, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, проти заочного розгляд справи не заперечує.
Представник позивача - Мироненко С.М. в судовому засіданні підтримав позовну заяву просив її задовольнити у повному обсязі, також наполягав на проведенні заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.
Представником позивача була надана суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що нотаріально посвідчений правочин необхідно реєструвати в Державному реєстрі правочинів, інакше такий правочин буде нікчемним. Перед посвідченням Договору іпотеки нотаріус зобов`язана пересвідчитися, що даний предмет іпотеки (нерухоме майно) дійсно належить іпотекодавцю на праві власності та має відповідну державну реєстрацію у відповідному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, і тільки потім учиняти договір іпотеки з послідуючим внесенням цих відомостей у Державний реєстр іпотек, як обтяження іпотекою, із зазначенням у витязі хто є іпотекодавцем, а хто - іпотекодержатель, що впливає на пріоритет задоволення вимог, забезпечених предметом іпотеки. Згідно з абз.5.1.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону від 12.05.2006 року у разі порушення боржником основного зобов`язання, відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких не передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після Державної реєстрації Іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права Іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту саме державної реєстрації іпотеки.
Судом ухвалою від 04.02.2021р. було відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» у залученні до участі у справі у якості співвідповідача по справі ТОВ «Кей-Колект» та залучення приватного нотаріуса Літвінової І.І. у якості третьої особи на стороні відповідача.
Крім того, представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судові засідання тричі підряд не з`являвся, про причини своєї неявки суд не повідомяв, будь-яких заяв та клопотань стосовно відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило.
У зв`язку з цим, судом постановлена ухвала від 05.08.2021 року про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення, призначивши розгляд справи на 06.10.2021 року відповідачів відповідно до вимог ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню всіх обставин справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , розташованої на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 65,1 кв.м житловою площею 39.0 кв.м. на підставі Договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 29.08.2008 р. о 09:04 годині за реєстровим НОМЕР_2 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І.,
В подальшому, право власності на придбану квартиру було зареєстровано позивачем 02.09.2009 р. на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.09.2009 року за реєстраційним № 2513940, яке знаходиться в матеріалах справи.
Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інше речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч.2 ст. 331 Цивільного Кодексу України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено державну реєстрацію прав на таке нерухоме майно, зокрема квартиру.
Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідач до свого відзиву на позовну заяву додав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 18.10.2018 року з якого видно, що Договір іпотеки, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 29.08.2008 року до Державного реєстру іпотек внесено не було, що додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.
Отже, дії які суперечать інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, закон визначає як зловживання правом, що відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для недійсності правочину.
Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про іпотеку» «Законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.»
Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ч.1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Відповідно до ч.2 ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державної реєстрації у випадках, та в порядку, встановлених законом.
Згідно з ст. 3 Закону України «Про іпотеку» взаємні права та обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки, відповідно до закону.
Натомість, угода, правочин, здійснені з метою, що завідомо суперечить основам правопорядку або моральності - є нікчемними.
Нікчемні правочини, вчинені всупереч нормам публічного права, тим самим порушують публічний інтерес (зокрема ті, що порушують публічний порядок).
Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення.
Окрім цього, суд не приймає доводи відповідача, викладені в обґрунтування заяви про застосування спливу строку позовної давності, та вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності, виходячи з того, що виходячи з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Згідно з ч.4 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, з цього випливає, що перебіг позовної давності в даному випадку, починається з кінцевого терміну виконання основного договору.
Статті 15, 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або з законом (ст. 16 ЦК України).
Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на вищенаведених норми спеціального та загального законодавства, суд приходить до висновку про порушення та не дотримання чинного законодавства при укладанні договору іпотеки між позивачем і відповідачем, що не уможливлювало його укладання без реєстрації права власності та набуття тим самим юридичного факту розпоряджуватися майном та його відчуження позивачем, всі наявні докази які були дослідженні під час розгляду даної справи, позовні вимоги суд вважає такими, що підлягають задоволенню.
Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову позивачем в розмірі 704,80 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 15, 16, 182, 203, 210, 215, 236, 575 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-80, 144, 263, 264, 284 ЦПК України, ст. ст. 2, 3 Закону України «Про іпотеку», суд,
Стягнути з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн 80 коп. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

1) позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ;

2) відповідач: акціонерне товариство «УкрСиббанк», код за , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12.

Суддя М.В.БУТЕНКО