Провадження № 2/761/2884/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Бондар О.Д., Таратінову Д.І.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_1 : ОСОБА_3 ,

представників ОСОБА_2 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника третьої особи -

Шевченківської районної в м.Києві

державної адміністрації: Третяк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька.

В позовних вимогах ОСОБА_1 просила:

визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

відібрати дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без позбавлення його батьківських прав.

Вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_6 . З травня 2020 року сторони почали проживати окремо. Після припинення спільного проживання сторін донька залишилась проживати з матір`ю.

Як зазначає ОСОБА_1 , з 2016 року вона разом з донькою проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Визначення місця проживання дитини з нею буде забезпечувати інтереси малолітньої дитини, для повного і гармонійного розвитку її особистості, зростання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості, так як позивач має офіційне місце роботи, що надасть їй можливість забезпечити належний рівень життя дитині, регулярного відвідування нею дитячих навчальних закладів, розвиваючих занять, забезпечення своєчасного проведення необхідних планових медичних обстежень.

Батько без обмежень міг спілкуватися з дитиною. 01.08.2020 року за домовленістю з батьком дитину було передано батьку, який мав її повернути в цей же день о 21.00 год., проте донька до матері не повернулась та батько повідомив, що бажає відпочити з дитиною.

Як зазначила ОСОБА_1 , зміна місця проживання та харчування дитини може призвести до загострення захворювання дитини.

22 вересня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком.

В зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 просить: визначити місце проживання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком ОСОБА_2 .

Вимоги обґрунтовані тим, що щодо місця проживання дитини не було досягнуто згоди сторонами з липня 2020 року та дитина проживає з батьком.

При останньому перебуванні дитини з матір`ю, щодо дитини було вчинено сімейне насилля, що підтверджується психологічним дослідженням. Після психологічного тиску матері на дитину, остання не бажає проживати разом з матір`ю, більш того, поки на сьогоднішній день не бажає з нею спілкуватись.

В той же час, як зазначає позивач, він піклується про дитину, забезпечує гідні умови проживання, для дитини створені належні умови її проживання, вона має власну окрему кімнату в трьохкімнатній квартирі, яка облаштована всім необхідним, займається її вихованням, оздоровленням, періодичним медичним обстеженням і при необхідності відвідуванням медичних закладів для лікування. Дитина відвідує заклад дошкільної освіти. Додатково дитина відвідує заняття з плавання в басейні. Позивач має високий рівень доходу, веде здоровий образ життя, на роботі характеризується позитивно. А тому позивач вважає, що він створив та в подальшому створить найбільш сприятливі умови проживання і розвитку дитини, маючи набагато більший дохід, гнучкий графік роботи, що дозволяє приділяти більше часу дитині. Дитина бажає проживати з батьком, вже звикла до свого місця проживання, навколишнього середовища, має знайомих, друзів, сталі соціальні зв`язки, з цієї точки зору зміна місця проживання, оточення, негативно вплине на дитину та її психологічний стан.

30.09.2020 року надійшов відзив представника ОСОБА_2 на первісний позов в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що з середини липня 2020 року дитина проживає з батьком. Під час психологічного дослідження дитини, яке відбулось 25.07.2020 року було встановлено психологічне насильство з боку матері дитини та з того часу дитина відмовлялась бачитись з матір`ю і розмовляти з нею. Мати дитини кричить на неї, ображає, здійснює психологічний тиск, чоловік матері який наразі проживає з нею, лякає дитину, лягає з нею в одну постіль. Мати не надала будь-яких доказів на підтвердження розміру отриманих доходів. Представник зазначив, що надана переписка в мессенджері Vіbеr є недопустимим доказом так як є сфабрикованим, не підтверджує їх належність до мобільного пристрою ОСОБА_2 . Твердження про те, що малолітня дитина не повинна відокремлюватись від матері є необґрунтованим та таким що не ґрунтується на законі, міжнародному законодавстві, протирічить психологічним висновкам що встановили нанесення психологічного насильства з боку матері щодо дитини. Дитина не є складовою частиною матері що б бути «відокремленою». І як зазначив представник ОСОБА_2 , задля забезпечення перш за все інтересів дитини, її гармонійного розвитку, зростання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості з огляду на висновки психологів, думки самої дитини, остання не може бути повернута до матері, а місце проживання має бути визначено з батьком.

Відповідь на відзив на заявлені вимоги до суду не надходив.

Також до суду не надходив відзив на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні, яке відбулось 30.09.2020 року було прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом та вирішено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні, яке відбулось 30.03.2021 року було ухвалено про закриття підготовчого судового засідання.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник вимоги первісного позову підтримали та просили його задовольнити; в той же час просили відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

ОСОБА_2 та його представники в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити та заперечували проти задоволення первісних позовних вимог.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та визначити місце проживання дитини з батьком.

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання представника не направила, звернулась із заявою про слухання справи у їх відсутність, просили прийняти рішення в найкращих інтересах дитини та відповідно до чинного законодавства.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, свідків, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як встановлено в судовому засіданні, 29.10.2014 року був зареєстрований шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася донька - ОСОБА_6 .

Сторони проживали після народження доньки за адресою: АДРЕСА_1 .

Після припинення спільного проживання - в травні 2020 року ОСОБА_6 залишилась проживати з матір`ю.

З 01.08.2020 року ОСОБА_8 проживає з батьком.

Як повідомив ОСОБА_2 в судовому засіданні, саме на прохання доньки він залишив її проживати за місцем свого проживання.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.08.2020 року (справа №761/16778/20), шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що між батьками існує стійкий конфлікт щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації - щодо визначення місця проживання дитини. Між батьками на даний час існують неприязні стосунки (що неодноразово спостерігалось в судових засіданнях).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Під час слухання справи ОСОБА_2 пояснювала що в найкращих інтересах дитини необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. В той же час ОСОБА_2 під час слухання справи зазначав, що в найкращих інтересах дитини буде визначення місця проживання саме з ним, оскільки на даний час дитина не бажає спілкуватись з матір`ю.

Згідно з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №40-2440 від 10.12.2020 року, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації рекомендує визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком - ОСОБА_2 , що забезпечить найкращі інтереси дитини.

Первинним психологічним висновком ОСОБА_9 , який складений 29.07.2020 року, встановлено, що дитина боїться агресії мами і хоче бути з батьком; дитина переймається присутністю іншого чоловіка в домі.

Висновком кандидата психологічних наук ОСОБА_10 на базі «Зеленої кімнати» Шевченківського УП ГУНП у м.Києві від 07.08.2020 року (висновок надавався у зв`язку зі зверненням батька щодо вчинення насильства відносно доньки з боку матері) - зроблені аналогічні висновки.

Висновком кандидата психологічних наук ОСОБА_10 на базі «Зеленої кімнати» Солом`янського УП ГУНП у м.Києві від 02.02.2021 року (висновок надавався у зв`язку зі зверненням начальника сектору ювенальної превенції Дніпровського РУ ГУ НП в м.Києві у зв`язку з проведенням перевірки матеріалів по факту заяви ОСОБА_2 щодо вчинення психологічного насильства ОСОБА_1 по відношенню до спільної доньки ОСОБА_6 , 2015 року народження) в результаті психологічного дослідження ОСОБА_11 було встановлено, що вона стала свідком фізичного та психологічного насильства здійсненого її матір`ю у відношенні до її батька, що відповідно до положень психологічної науки та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є психологічним насильством у відношенні до самої дитини. Малолітня ОСОБА_11 також переживає в якості психологічного насильства примусові зустрічі з матір`ю та має страх бути викраденою, або примушеною проживати з матір`ю. Дитина потребує психологічної корекції як елементу психологічної реабілітації в умовах агресивного поводження її матері щодо батька дитини.

Основними акцентами даного висновку є те, що ОСОБА_11 не бажає йти до матері та бажає жити з батьком.

Довідкою практичного психолога гімназії «Престиж» ОСОБА_12 про психоемоційний стан ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано, що розповіді про маму та взаємодії з нею викликали у дівчинки сильні почуття образи; емоційний зв`язок з батьком у дівчинки є значиміший та сильніший; ОСОБА_11 має страх втратити батька.

Суд не може взяти до уваги як належний доказ рецензію, складену кандидатом психологічних наук, доцентом кафедри експериментальної та прикладної психології факультету психології КНУ імені Т.Шевченка ОСОБА_13 на висновок психологів ОСОБА_10 (від 07.08.2020) та ОСОБА_9 (від 29.07.2020 року) за результатами психологічного обстеження ОСОБА_6 , оскільки вказані у рецензії зауваження щодо складання висновків не змінюють суті викладеного в таких висновках. Крім того варто зауважити, що ОСОБА_13 не спілкувалась з ОСОБА_11 , а тому не мала можливості оцінити відношення дитини до батька та матері, тим більше щодо певних обставин, які викладені у висновках.

З цих же підстав, суд не може взяти до уваги як належний та допустимий доказ рецензію Центру практичної психології Розрада від 17.05.2021 року за №5/05 на висновок №146 від 03.12.2020 року психологічного обстеження, яке проводив практичний психолог Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації ОСОБА_14 .

Суд на виконання вимог статті 171 СК України з`ясував думку ОСОБА_11 щодо її бажання проживати з одним із батьків. В судовому засіданні ОСОБА_8 при особистих поясненнях висловила бажання жити з батьком, будь-якого бажання жити з мамою ОСОБА_11 не висловлювала. Після закінчення спілкування з дівчинкою, вона попросила щоб саме тато її забрав.

Представник ОСОБА_1 зазначала, що суду не було надано доказів, що дитина враховуючи її вік може висловити свою думку щодо місця проживання,однак представник ОСОБА_1 не надала доказів що ОСОБА_11 , враховуючи її вік не може висловити власну думку щодо визначення її місця проживання.

В той же час, при спілкуванні в судовому засіданні ОСОБА_11 поводила себе вільно, невимушено, охоче йшла на контакт і давала відповіді на поставлені питання, а тому суд не має сумнівів що ОСОБА_11 висловила саме власну думку щодо місця її проживання (без застосування зовнішнього впливу).

Крім того, під час допиту ОСОБА_11 в Дніпровському районному суді м.Києва, як потерпілої в кримінальному провадженні, ОСОБА_11 також зазначила, що вона бажає проживати з батьком та не виявила бажання проживати з мамою, пояснювала що вона за мамою не сумує (відповідний відеозапис із судового засідання був досліджений судом).

Судом під час слухання справи не встановлено, що ОСОБА_11 на даний час бажає проживати саме з матір`ю.

Актами обстеження умов проживання від 17.08.2020 року та 18.09.2020 року, 11.11.2020 року, 22.12.2020 року встановлено, що за місцем проживання матері - АДРЕСА_1 (квартира є орендованою) та за місцем проживання батька - АДРЕСА_2 (власник квартири ОСОБА_15 ) створені належні умови для проживання дитини.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на праві власності ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_3 загальною площею 90,4 кв.м. Суду не надано актів обстеження вказаної квартири.

В той же час як вбачається з матеріалів справи, під час проживання з батьком, ОСОБА_8 відвідувала спортивний клуб (договір укладено батьком 05.08.2020 року терміном на 12 місяців), навчалася в приватному закладі дошкільної освіти «Розумка» в період з 01.09.2020 року по 30.06.2021 року, згідно з договором №116/21 від 01.09.2020 року. В закладі дошкільної освіти ОСОБА_11 займалась хореографією, гімнастикою і малюванням. ОСОБА_8 також займається танцями в студії Серебрянських.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_2 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в судовому засіданні підтвердили що ОСОБА_2 є гарним батьком та в дитини з ним тісний зв`язок.

Крім того, свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що при ньому ОСОБА_25 ніколи маму не згадувала. Також свідок зазначив, що в грудні 2020 року ОСОБА_1 казала що викраде дитину.

Свідок ОСОБА_2 також в судовому засіданні повідомила, що під час їх спільного перебування з ОСОБА_11 , ОСОБА_11 маму не згадує.

Свідок ОСОБА_22 також в судовому засіданні пояснила, що при ній ОСОБА_25 маму не згадувала.

ОСОБА_17 в судовому засіданні також пояснила, що вона була свідком телефонного дзвінка ОСОБА_26 , він повідомив ОСОБА_11 що це телефонує мама, просив її двічі поговорити з мамою, проте ОСОБА_11 категорично відмовилась.

ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що дитина не бачить себе без батька, а маму ідентифікувала як агресора. Як пояснила психолог, дитина спочатку просто переживала припинення стосунків між батьками, а після того як мати била батька, в неї переживання поглибились і вона стала гірше відноситись до матері.

ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що при спілкуванні з дитиною вона встановила що дитина була налякана, боялась матір. Зі слів дівчинки « ОСОБА_27 казав погано на тата», а тому вона його боялась і не хотіла йти додому.

Суд не може прийняти до уваги як належні та допустимі докази протоколи опитування особи - ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , оскільки вказані особи не були допитані в судовому засіданні з попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення та не приведені до присяги.

ОСОБА_1 зазначала, що під час проживання доньки з батьком, доньці не надавалась належна медична допомога. Проте суду не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, не встановлено таких обставин і під час розгляду справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 09.12.2020 року забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківський прав шляхом визначення місця та часу спілкування малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до винесення судом першої інстанції рішення:

щотижня у будні дні: з 10:00 год. кожної середи до 10:00 год. кожної суботи;

щомісячно у вихідні дні з 10:00 год. кожної першої суботи до 20:00 год. кожної першої неділі та з 10:00 год. кожної третьої суботи до 20:00 год. кожної третьої неділі та, коли випадає п`ята субота, з 10:00 год. кожної п`ятої суботи до 20:00 год. кожної п`ятої неділі.

Зобов`язано батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 у дні, які визначені цією ухвалою, для побачень.

Після відкриття виконавчого провадження, під час примусових виконавчих дій ОСОБА_11 категорично відмовлялась йти з матір`ю, як вбачається з відео, наданого сторонами.

Судом під час слухання справи не встановлено, що батько дитини чинить матері будь-які перешкоди у спілкуванні, побаченні з донькою, а також у її вихованні. В той же час, на даний час ОСОБА_11 не бажає спілкуватись з матірю.

Крім того, під час слухання справи судом встановлено, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дитини. Судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, буде мати більш позитивний вплив на неї. За таких обставин суд вважає за доцільне врахувати інтереси дитини, яка проживає в атмосфері любові, турботи, захисту, а тому для зміни місця її проживання вагомі підстави на даний час відсутні.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд вважає, що визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме її повноцінному вихованню та розвитку.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час ОСОБА_11 категорично не бажає ні спілкуватись, ні жити з матір`ю, примусова зміна місця її проживання буде психологічним насильством відносно дитини, та на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи прихильність дитини до батька, вік дитини, а також те, що в даному випадку ОСОБА_1 не надала доказів, що визначення місця проживання дитини з батьком буде суперечити інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог ОСОБА_2 та визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини у батька - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з батьком - ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула