Справа № 754/3622/21
Провадження № 2/755/4771/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Кошель К.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в загальному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири

АДРЕСА_1 . Він є єдиним спадкоємцем до майна померлого батька за заповітом, оскільки його брат не претендує на спадщину. Інша Ѕ частина вказаної квартири належить його брату ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки він та його батько відмовилися від спадщини на користь брата. Після проведення поховання ОСОБА_4 , організацією якого він займався, значно погіршився стан його здоров`я, і, як наслідок, перебування під постійним наглядом лікаря. 30 травня 2020 року він потрапив до лікарні із загостренням гіпертонічної хвороби та серцево-судинної недостатності, після виписки з лікарні продовжив лікування дома, та внаслідок введення в дію карантинних обмежень перебував на самоізоляції.

Крім цього, його дружина ОСОБА_5 з листопада 2019 року лікується від онкологічної хвороби, в серпні 2020 року їй зроблено складну операцію, та після виписки з лікарні вона потребує постійного догляду.

20 серпня 2020 року він звернувся до П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, однак нотаріус повідомила йому про необхідність отримання довідки про виписку померлого з житлової площі. Така довідка видана Центром надання адміністративних послуг у Дніпровському районі міста Києва лише через два тижні після звернення, у зв`язку з обмеженням прийому громадян на час карантинних обмежень, що призвело до порушення терміну подачі заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з цим, нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій.

Позивач також зазначає, що державний нотаріус під час його першого візиту до нотаріальної контори, 20 серпня 2020 року, надала йому запит до Центру надання адміністративних послуг, який фактично є єдиним доказом звернення позивача до нотаріальної контори своєчасно, оскільки будь-яких інших письмових доказів звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, у нього немає.

Враховуючи проблеми зі здоров`ям, хворобу дружини, карантинні обмеження та відсутність повного пакету необхідних документів під час звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач був позбавлений можливості вчасно подати заяву до нотаріальної контори, у зв`язку з чим пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, передано за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 червня 2021 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Київська міська рада подала відзив на позов, в якому просила розглянути справу за відсутності представника відповідача та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному, просили позов задовольнити.

Третя особа - ОСОБА_3 , подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, допитавши свідка, прийшов до таких висновків.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із свідоцтва про народження ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 .

Із витягу з територіального реєстру міста Києва вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 24 листопада 1964 року.

Згідно із свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 2004 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної (сумісної або часткової) власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 жовтня 2013 року ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_6 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

За заповітом від 20 серпня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашкевич Л.Г., ОСОБА_4 належну йому на праві власності

Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , заповідав своєму синові ОСОБА_1 .

Згідно із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 з 30 травня по 02 червня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні кардіології КНП «Київська міська клінічна лікарня № 1».

На підтвердження діагнозу ОСОБА_5 , яка хворіє онкологічним захворюванням, позивачем до матеріалів справи долучено виписки епікризу, комп?ютерну томографію, довідку Київського міського клінічного онкологічного центру.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23 вересня 2020 року державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Ткач В.Ю. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину квартири за адресою:

АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивач стверджує, що звертався до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ще 20 серпня 2020 року, однак нотаріусом йому повідомлено, що для подання заяви про прийняття спадщини необхідно надати довідку про виписку померлого спадкодавця з місця реєстрації. Такий запит надано нотаріусом Малюгою О.А., для пред`явлення до компетентних органів, ОСОБА_1 наручно.

Позивачем витребувано даний запит від Управління (Центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, з якого вбачається, що вказаний запит датовано 20 серпня 2020 року.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_5 , яка під присягою підтвердила обставини, викладені у позові. Зокрема, зазначила, що вона проживає разом з позивачем, який

20 серпня 2020 року отримав від державного нотаріуса запит до Управління (Центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. При цьому, заяву про прийняття спадщини нотаріус не зареєструвала через відсутність довідки щодо реєстрації померлого. В цей період вона перебувала на лікуванні та потребувала сторонньої допомоги, яку надав їй ОСОБА_1 . Запит до Управління (Центру) надання адміністративних послуг Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації ОСОБА_1 відніс наручно до установи наступного дня після його отримання - 21 серпня 2020 року.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті

1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові

від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі

№ 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі

№ 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно із пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого

2012 року № 296/5, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини, то суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня

2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини пропущений з поважних причин, оскільки позивачем у справі до суду подано належні та допустимі докази поважності причин пропуску подачі заяви про прийняття спадщини.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до висновку про можливість встановлення строку в два місяці з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви.

Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у статті 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України.

На підставі статей 1220, 1222, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , терміном в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме: Дніпровський районний суд міста Києва.

Повне рішення виготовлено 04 жовтня 2021 року.

Суддя О.О. Хромоваё