Провадження № 2-о/161/327/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу №161/16569/21 за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про встановлення факту народження дитини особи на тимчасово окупованій території,

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, вказавши на підтвердження своїх вимог, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбу з 24 вересня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26 березня 2021 року, серія НОМЕР_1 , виданим Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Вказане свідоцтво про народження не має юридичної сили на території України. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відмовив у державній реєстрації народження дитини заявників, оскільки державна реєстрація проведена на окупованій території, яка неконтрольована Україною.

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року заяву прийнято до провадження, відкрито окреме провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні.

Заявники у судове засідання не з`явилися, їх представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказав, що вимоги останніх підтримує.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив, що вимоги заявників законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєрованому шлюбі з 24 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, видане Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с. 13).

Відповідно до медичного свідоцтва про народження серії 35 №060977 від 15 березня 2021 року, виданого Євпаторійським пологовим будинком, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03 год. 25 хв. народила хлопчика вагою 3 700 г (а.с. 10).

Також на підтвердження факту народження дитини заявники надали обмінну картку пологового будинку, довідку про народження №Р-00955 від 26 березня 2021 року та свідоцтво про народження від 26 березня 2021 року серії НОМЕР_1 , видане Євпаторійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с. 9,11-12).

У свідоцтві про народження дитини вказано: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відмовлено у реєстрації факту народження дитини через те, що заявниками для підтвердження факту народження пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Вказане свідоцтво про народження не має юридичної сили на території України.

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окуповані території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина перша). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга). Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті. Є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя).

Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану українського зразку неможливо, оскільки відповідно до частини четвертої статті 13 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження проводиться на підставі визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документів, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультації комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Звернення в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявникам для отримання свідоцтва про народження дитини.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги заявників обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На підставі викладеного, ст.ст. 13, 19, 81, 263-265, 317 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про встановлення факту народження дитини особи на тимчасово окупованій території, задовольнити.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, на тимчасово окупованій території України - в м.Євпаторія Автономної Республіки Крим, мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк