Справа № 366/1519/21
Провадження № 2/366/527/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 вересня 2021 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі: судді Слободян Н.П., за участю секретаря судового засідання Морозової Я.Р., розглянувши в судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільний позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3053,80 грн. за кредитним договором та судові витрати в сумі 2270,0 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.03.2019 між сторонами було укладено договір у вигляді Заяви про приєднання №2001550/100317 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (заява про приєднання).

В своїй заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії, яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просив банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банк встановив Клієнту кредит у сумі 1500 грн. Процентна ставка за цим кредитом є фіксованою і встановлена в розмірі 30 відсотків річних.

Позивач виконав умови договору в повному обсязі. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим склалася заборгованість станом на 20.01.2021 у розмірі 3053 грн. 18 коп., яка складається з:

основна заборгованість (прострочена) - 1497,66 грн.;

заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 1010,99 грн.;

сума заборгованості за РКО - 9,00 грн.;

пеня за прострочену заборгованість - 350,36 грн.;

3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором - 66,92 грн.;

3% річних від прострочених сум заборгованості за відсотками - 64,21 грн.

Зазначену заборгованість позивач і просить стягнути з відповідача.

Рух справи

15.08.2021 до суду надійшла позовна заява

22.06.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження. Перше судове засідання призначене на 22.07.2021, яке у зв`язку з неявкою сторін було відкладене на 09.09.2021.

Позиції сторін

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить його задовольнити, розглядати справу в його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про та час розгляду справи повідомлений, відзив на позов не подано, а тому суд, з огляду на заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Встановлені судом обставини, відповідні їм правовідносини та висновки

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що 10.03.2017 між сторонами було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії. У своїй заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії, яка є складовою Заяви на приєднання, Клієнт просив банк надати йому кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банк встановив Клієнту кредит у сумі 1500 грн. Процентна ставка за цим кредитом є фіксованою і встановлена в розмірі 30 процентів річних.

Згідно із положенням про кредитування клієнтів АТ «Ощадбанк» з використанням електронних платіжних засобів, затвердженого постановою правління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» №990 від 13.11.2015 р., максимальний розмір кредиту, що може бути встановлено Клієнту відповідно до обраної ним програми кредитування, становить 100 000, 00 грн.

Як встановлено судом з наявних матеріалів справи, ПАТ «Державний ощадний банк України» на виконання умов укладеного з відповідачем договору, свої зобов`язання виконав в повному обсязі і належним чином, надавши відповідачеві кредитні кошти на картку в розмірі 1500 грн. Проте, останній не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами у строки і порядку, які визначені договором. Тому, станом на 20.01.2021 склалася заборгованість у загальному розмірі 3053 грн. 18 грн., що підтверджено доданим до позовної заяви розрахунком. Зазначена заборгованість складається з:

заборгованість за кредитом - 1497,66 грн.;

проценти за користування кредитом - 1010,99 грн.;

комісія за РКО (прострочена) - 9,00 грн.;

пеня за несвоєчасне погашення процентів - 350,36 грн.;

3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 54,04 грн.;

3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 66,92 грн.;

сума інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів - 64,21 грн.

Відповідач зазначеного не заперечив. Іншого розрахунку не надав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Дослідивши умови договору (заяви), укладеного між сторонами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені за кредитом, задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Як викладено в постанові від 17.12.2013 року №14 Пленуму Вищого господарського суду України, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Несплата процентів за користування кредитними коштами не є грошовим зобов`язанням, три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов`язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 66,92 грн., та втрату від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів у розмірі 64,21 грн.

У заяві позичальника від 10.03.2017 року процентна ставка визначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), відсотків, стягнути складові, зокрема, пеню, 3 % річних на прострочене тіло кредиту, 3 % річних на суму процентів за прострочення, РКО, інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту та інфляційні втрати на проценти за прострочення.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім виписки по картковому рахунку за договором від 10.03.2017 року, посилався на Умови договору, розміщені на сайті: як на невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови обслуговування кредитних карт розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, вказані в редакції, наданій до суду позивачем.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «Ощадбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.03.2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заявах домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови Договору не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до положень ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем умови надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку -в заявах позичальника, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Великою Палатою Верховного Суду було зазначено, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Умови Договору, що розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.03.2017 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді всі істотні умови договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Позивачем пред`явлено вимогу про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах, відповідно до заяви від 10.03.2017 року.

Проте, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Ощадбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вимога Банку щодо стягнення суми за розрахунково-касове обслуговування є неправомірною. Банк не має права встановлювати платежі, які споживач мав сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснював на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або за дії, що їх вчиняв банк або споживач з метою встановлення, зміни чи припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Дана позиція узгоджується з висновком, викладеним в постанові ВП ВС від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків відповідно до заяви, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу.

Враховуючи те, що позов АТ «Ощадбанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1905,44 грн.(2562,69 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2270 грн. (сума сплаченого судового збору) / 3053,18 грн. (розмір заявлених позовних вимог).

На підставі наведеного, керуючись статтями 2-3, 12-13, 19, 23, 76, 81, 89, 128, 141, 223, 247, 258- 259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 288-289, 351-352, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» суму кредитної заборгованості в розмірі 2562 грн. 69 коп., з них: заборгованість за кредитом - 1497,66 грн.; проценти за користування кредитом - 1010,99 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 54,04 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 1905 грн. 44 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (09.09.2021).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст.358 ЦПК України.

Суддя Н.П. Слободян