Провадження № 2/761/3912/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києвів порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання застави транспортного засобу припиненою, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

визнати заставу транспортного засобу - легкового автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун НОМЕР_6, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року такою, що припинена;

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» зняти обтяження з майна - легкового автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун НОМЕР_6, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , що переданий в заставу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору.

Вимоги обгрунтовані тим, що 30.07.2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0.

На забезпечення виконання умов зазначеного договору, між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

За договором купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0.

В зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем, 20.11.2013 року Святошинський районний суд м.Києва ухвалив рішення про стягнення з позичальника та поручителя на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за вказаним договором.

На виконання рішення суду були видані виконавчі листи.

В подальшому право вимоги за договором від 30.07.2008 року перейшло до відповідача.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва замінено стягувача у виконавчому провадженні.

Як зазначає позивач, під час вчинення виконавчих дій заборгованість за кредитним договором була стягнута в повному обсязі та приватний виконавець закінчив виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення суду, знято арешт з майна.

В той же час, ПАТ «Дельта Банк» листом повідомило позивача що станом на 10.05.2019 року існує заборгованість за договором.

Однак позивач вважає, що його зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року є таким, що виконані та відповідно застава є припиненою.

В позовній заяві позивач посилається на позицію Верховного суду висловлену у постанові від 17.01.2018 року у справі №910/27064/15.

Ухвалою суду від 12.10.2020 року було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Сторони не зверталися до суду із заявами про слухання справи з викликом сторін.

14.12.2020 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що пунктом 9.8 Кредитного договору передбачено строк дії Договору - до повного повернення всієї суми кредиту, повного погашення плати за кредит і неустойки у випадку їх нарахування. Як зазначає представник, рішенням суду стягнуто заборгованість станом на 14.05.2013 року, в той же час, на час переходу до відповідача права вимоги заборгованість становила 1 576 734,84 грн. На рахунок відповідача надійшли кошти на виконання рішення суду в сумі 26 407,29 грн., які були спрямовані на погашення заборгованості за простроченими процентами. Будь-які інші суми на рахунки відповідача не надходили. Кошти, які надходили до Банку на погашення заборгованості за кредитом, зараховувались у еквіваленті валюти кредиту станом на дату такого погашення. Однак кредитні кошти в сумі 25 062,00 доларів США, які були надані за кредитним договором, позивач не повернув. Як зауважив представник відповідача, виконання зобов`язання за рішенням суду, яким встановлено стягнути лише певний еквівалент суми станом на дату пред`явлення позову не може вважатись належним та повним виконанням зобов`язання позичальника за кредитним договором та іншими акцесорними зобов`язаннями, вчиненими зі спливом досить тривалого часу. Чинне законодавство не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання як повне виконання рішення суду.

18.02.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог та вказує, що відповідачем не оскаржувалась постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням заборгованості, а тому відповідач не спростував факту повного виконання рішення суду. Також представник зазначає, що «інформація щодо розміру заборгованості станом на 11.05.20196 року» не є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості позивача, оскільки лише первинні документи та виписки по особових рахунках клієнта банку можуть свідчити про наявність заборгованості (постанова Верховного суду у справі №161/16891/15-ц від 30.01.2018 року).

03.03.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник відповідача зазначає, що суд не може взяти до уваги посилання позивача на постанову Верховного суду у справі №161/16891/15-ц від 30.01.2018 року, оскільки в межах даної справи не вирішується питання про стягнення заборгованості за кредитним договором. Надані до відзиву документи не спростовані позивачем, зокрема розмір заборгованості, тому представник вважає, що такі посилання представника позивача суд не має брати до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, 30 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 062 доларів США 00 центів, з розрахунку 14% річних, на строк з 30.07.2008 по 30.07.2015 року.

Як зазначено в Договорі, в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника надається порука ОСОБА_2 та в заставу передано автомобіль марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун НОМЕР_6, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 .

Так як позивальник належним чином не виконував власні зобов`язання щодо повернення кредиту, правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.11.2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кілія Одеської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Ізмаїл Одеської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк» (р/р НОМЕР_5 , МФО 380236, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 258 060 грн. 40 коп. та судовий збір в сумі 2 580 грн. 60 коп., а всього стягнути 260 641 (двісті шістдесят тисяч шістсот сорок одна) грн. 00 коп.

Рішення набрало законної сили.

Як встановлено рішенням суду, 30 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 25 062 доларів США 00 центів, з розрахунку 14% річних, на строк з 30.07.2008 по 30.07.2015 року.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Крім того, 30 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №219882, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 30 липня 2008 року (а.с.18-20 - копія договору поруки).

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 14.05.2013 року у відповідача наявна заборгованість в сумі 258 060 грн. 40 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 168 247 грн. 70 коп. та заборгованості за відсотками в сумі 89 812 грн. 70 коп.

Суд прийшов до висновку, що на підставі зазначеного та враховуючи те, що позичальник порушив взяті на себе зобов`язання, умови кредитного договору не виконав, та не бажав погасити заборгованість за даним договором в добровільному порядку, наявні підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними належними доказами.

На виконання рішення суду були видані виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 08.08.2019 року (справа № 759/8446/13-ц) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони виконавчого провадження - задоволено та замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» () у виконавчих провадженнях з примусового виконання виконавчих листів по справі № 759/8446/13-ц, виданих Святошинським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 9РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ПАТ «Дельта Банк» () на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, буд. 40 х, ).

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. постановою від 08.10.2019 року закінчив виконавче провадження №56621729 на підставі п.9 ч.1 ст.39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом.

Цією ж постановою були припинені арешти майна боржника - ОСОБА_1 .

Як зазначив приватний виконавець в постанові, Ізмаїльським МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області у ВП №51333108 стягнуто із солідарного боржника ОСОБА_2 на користь стягувача суму боргу в розмірі 67 090,90 грн. та виконавчий збір у розмірі 6 709,10 грн. На рахунок приватного виконавця для обліку депозитних сум зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, надійшли кошти, списані з рахунку боржника, в розмірі необхідному для задоволення вимог стягувача, стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження. Приватним виконавцем стягнуто з боржника та перераховано на користь стягувача 193 550,10 грн. Враховуючи часткове стягнення по солідарному боржнику ОСОБА_2 та стягнення по боржнику ОСОБА_1 , загальна сума стягнутих коштів становить 260 641,00 грн., отже рішення виконано, що свідчить про повне фактичне виконання рішення суду згідно з виконавчим документом.

Відповідач не надав доказів, що ним була оскаржена постанова приватного виконавця з підстав не повного виконання рішення суду. Тому суд вважає постанову приватного виконавця належним доказом на підтвердження належного виконання рішення суду в примусовому порядку.

Варто зазначити, що станом на 14.05.2013 року курс долара США становив 7.993 грн. за 1 долар США, тобто як вбачається, заборгованість за кредитом стягнуто в сумі 21 049,38 доларів США, що було еквівалентно 168 247 грн. 70 коп. Отже, вказаним рішенням суду заборгованість за тілом кредиту стягнуто в повному обсязі.

Що ж стосується суми нарахованих процентів за користування кредитом, то станом на 14.05.2013 року вони стягнуті в розмірі 11 236,42 долари США (враховуючи курс валют).

Таким чином вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням боргових зобов`язань Позичальником, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Святошинського районного суду м.Києва про дострокове стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 168 247 грн. 70 коп.

Розмір заборгованості за кредитним договором банк розрахував станом на 14 травня 2013 року, та заявив до стягнення в національній грошовій одиниці - гривні, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.11.2013 року.

Крім того, як вбачається з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 18.10.2019 року було зареєстроване приватне обтяження - застава рухомого майна - марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун НОМЕР_6, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 на підставі Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року, укладеним з АКІБ «Укрсиббанк»; право вимоги за кредитним договором належить ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» на підставі Договору №1370/К про відступлення права вимоги, посвідченого 11.05.2019 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. та зареєстрованого за №904. Як зазначено, розмір основного зобов`язання - 1 550 327,55 грн., строк виконання зобов`язання - 30.07.2015 року, термін дії обтяження - 18.10.2024 року.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Підстави припинення застави визначенні у статті 28 Закону України "Про заставу" відповідно до якої застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов`язань, установлених законом

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідач не надав виписки з особового рахунку позивача; а тому суд вважає, що відповідач не доводить належними та допустимими доказами наявність у позивача заборгованості у розмірі, вказаному відповідачем у відзиві.

Отже, пред`явлення ПАТ «Дельта Банк» позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто після зміни банком строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося.

До схожого за змістом правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Встановивши, що банк використав своє право надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до Святошинського районного суду м.Києва про стягнення заборгованості за кредитним договором, за наслідками якого Святошинський районний суд м.Києва ухвалив рішення, яке позивач виконав, що підтверджується постановою державного виконавця від 08 жовтня 2019 року у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі, суд вважає, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.07.2008 року припинились.

Оскільки основне зобов`язання припинено у зв`язку з його виконанням, суд вважає що наявні правові підстави для припинення застави за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року в частині припинення застави, як похідним від кредитного договору в силу припинення основного зобов`язання.

Також варто зауважити, що банк, як кредитор за кредитним договором, відповідно до статей 6, 627, 1050 ЦК України, реалізуючи своє право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2013 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року із позичальника та поручителя, визначивши заборгованість у валюті України гривні, вказавши, що саме 168 247,70 грн. є повним розміром заборгованості. Подальше нарахування курсової різниці не ґрунтується на законі про що неодноразово зазначав Верховний Суд вирішуючи спори в аналогічних правовідносинах.

У пунктах 6.28, 6.35 постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/27064/15 зазначено, що підставою припинення зобов`язання за кредитним договором є не дата, зазначена в договорі як кінцевий строк сплати коштів, а, наприклад, постанова, винесена відділом державної виконавчої служби, про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу у зв`язку з погашенням боргу. Верховний Суд також зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню щодо розуміння повноти розміру заборгованості.

У зв`язку з наведеним Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку про припинення іпотеки у зв`язку з повним фактичним виконанням забезпечувального зобов`язання, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження саме з таких підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором.

Згідно п. 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 р. № 830, державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не звертався до Заставодержателя з проханням направити заяву про припинення обтяження.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, позовна вимога в частині зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» зняти обтяження з майна - легкового автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун НОМЕР_6, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 , що переданий в заставу за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року в якості забезпечення виконання умов Кредитного договору є передчасною, права позивача відповідачем не порушено, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (, адреса: м.Київ, вул..Глибочицька, буд.40 корп.Х) про визнання застави транспортного засобу припиненою, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати заставу транспортного засобу - легкового автомобіля марки MITSUBISHI, модель LANCER, рік випуску 2008, колір чорний, двигун НОМЕР_6, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації НОМЕР_2 за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 30.07.2008 року такою, що припинена.

В іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула