22-ц/812/1830/21 Суддя суду першої інстанції Репушевська О.В.
Провадження № 22-ц/812/1830/21 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Миколаїв Справа № 479/659/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника заявника - Супруна І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2021 року, постановлену суддею Репушевською О.В., в приміщені цього ж суду, про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення

В С Т А Н О В И В:

27 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 травня 2021 року, видане Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, на ім`я ОСОБА_1 , стосується об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , яке він прийняв в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 .

Заяву мотивовано тим, що в свідоцтві про право на спадщину за законом від 11 травня 2021 року виявлено помилку, а саме в адресі місцезнаходження спадкового майна: АДРЕСА_1 , при тому, що фактичне місцезнаходження спадкового майна с. Криве Озеро Друге Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області.

При зверненні іншого спадкоємця - його сестри ОСОБА_2 до Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області з метою виправлення помилки в цьому свідоцтві про право на спадщину за законом, нотаріусом винесено постанову про відмову у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме зазначенні іншої адреси житлового будинку, оскільки відсутні підстави для внесення відповідних змін, отже відомості щодо зміни адреси житлового будинку перед видачею свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем не надавались.

Помилка в оригіналі правовстановлюючого документу на нерухоме майно не дозволяє йому реалізувати своє право на володіння, розпорядження майном, а саме внести зміни до відомостей про вказане майно до Державного реєстру речових прав із зазначенням вірної адреси об`єкту нерухомості.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив задовольнити його заяву.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2021 року у відкриті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , відмовлено на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України у зв`язку з тим, що із вказаної заяви вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що оскаржена ухвала суду є необґрунтованою та постановлена з порушенням норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що спадковий житловий будинок за життя належав його померлому батьку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом 22 жовтня 2004 року, та зареєстрованого в Первомайському МБТІ 14 грудня 2004 року, в який помилково внесені дані про населений пункт як місцезнаходження вказаного будинку - селище міського типу Криве Озеро, замість дійсних даних місця його розташування - село Криве Озеро Друге.

Даний факт підтверджується листом Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, діяльність якого за адміністративно-територіальним поділом розповсюджується на селище міського типу Криве Озеро, проте, що вулиця Горького знаходиться лише в селі Криве Озеро Друге Миколаївської області.

В свідоцтві про право на спадщину за законом від 11 травня 2021 року, виданого Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, вказані помилкові дані про місцезнаходження спадкового майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , що не дозволяє йому реалізувати своє право на володіння, розпорядження вказаним майном.

Було з`ясовано, що помилка була вчинена ще при первісній реєстрації нерухомого майна за життя спадкодавця, тому на даний час в іншій спосіб одержати документи, що посвідчують факт знаходження успадкованого ОСОБА_1 житлового будинку за дійсною адресою: будинок АДРЕСА_1 , окрім як звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту, є неможливим.

Виходячи з наявної ситуації, відсутній факт порушення, невизнання або оспорювання будь-ким права заявника чи законного інтересу на половину вказаного будинку, про ці порушення в його заяві до суду також не згадується. Жодний, визначений статтею 16 ЦК України спосіб захисту до вказаного питання не може бути застосований.

Факт того, що ОСОБА_1 є власником Ѕ вказаного будинку ніким не заперечується, на це право ніхто не посягає. З огляду на вказане, спір про право відсутній.

Крім того, аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, який зазначив, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу заінтересована особа ОСОБА_2 у порядку передбаченому статті 360 ЦПК України не скористалась.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження -це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Частинами 1 та 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 6 статті 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відмовляючи у відкритті провадження в цій справі, місцевий суд виходив з того, що з поданої заяви вбачається спір про право, а тому вона не підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Однак при цьому суд першої інстанції не встановив і не зазначив, з яким конкретно органом у заявника виник спір та в чому він полягає, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Між тим наведені норми права не передбачають можливості розгляду у порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що свідоцтво про право на спадщину за законом стосується об`єкта нерухомого майна за іншою адресою, ніж та, що зазначена в свідоцтві. Фактично вимоги заяви зводяться до внесення виправлень до свідоцтва про право на спадщину за законом щодо місця знаходження нерухомого спадкового майна, тобто виправлення помилки допущеної органами нотаріату.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (з подальшими змінами) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 5 цього Закону визначено, зокрема, що нотаріус зобов`язаний сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Згідно з пунктом 6.16. Правил ведення нотаріального діловодства, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 грудня 2010 року № 3253/5 (з подальшими змінами) у разі виявлення нотаріусом у тексті нотаріального документа, який створений ним у результаті вчинення нотаріальної дії технічної помилки, яка не змінює змісту документа та не впливає на права особи(іб) щодо якої(их) було вчинено нотаріальну дію (описка, друкарська або граматична помилка), нотаріус може виправити таку помилку.

Помилка у тексті нотаріального документа виправляється у всіх примірниках такого документа одночасно.

Виправлення помилки повинно відповідати відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, або отримані безпосередньо з єдиних та державних реєстрів.

Виправлення технічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

З постанови нотаріуса від 20 липня 2021 року про відмову у внесенні змін до вказаного свідоцтва про право на спадщину встановлено, що виправлення помилки, про яку просить заявник, не відповідає відомостям, що містяться в документах, які були подані нотаріусу для чинення нотаріальної дії, тобто для видачі свідоцтва про право на спадщину.

В заяві про встановлення юридичного факту ОСОБА_1 посилається на припущення, що помилка у зазначенні місцязнаходження спадкого майна - житлового будинку, була допущена приватним нотаріусом Кривоозерського районного нотаріального округу Миколаївської області при посвідченні договору купівлі-продажу зазначеного будинку від 22 жовтня 2004 року.

Проте заявник не скористався правом врегулювання можливості з`ясувати та виправити помилку, звернувшись до приватного нотаріуса, який допустив таку помилку або якщо буде з`ясоване інше, до органу, який допустив цю помилку.

При цьому у разі відмови у внесенні змін до нотаріального акту така відмова може бути оскаржена в судовому порядку. В судовому порядку нотаріальний акт може бути визнаний недійсним частково або повністю судом за позовом заінтересованої особи. Так, згідно із статтею 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, оскільки заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував та дійшов помилкового дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити у зв`язку з наявністю спору про право.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

Згідно з частиною 1 та 4 статті 376 ЦПК України підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи надану оцінку аргументів заявника та висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржену ухвалу суду першої інстанції слід змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишити без змін.

З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги судовий збір, сплачений за її подання, покладається на заявника.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складений 29 вересня 2021 року.