ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7726/21 Справа № 201/9055/20 Суддя у 1-й інстанції - Антонюка О.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої дитини, грошових коштів і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Позивач у своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину, вона є матір`ю їх сина, а відповідач - батьком. Сімейне життя в подальшому не склалося і шлюб їх було розірвано, майно поділили добровільно, дитина за згодою сторін залишилися мешкати з нею; відповідач утриманням і вихованням цієї дитини регулярно не займався, вона вимушена була звертатися до суду.

Так, 06 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виданий судовий наказ від 23 січня 2018 року по справі № 201/78/18 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Однак ця сума є мізерною, а оскільки у доньки є проблеми із зором, а тому позивачка несе додаткові витрати на утримання дитини.

Проте, в липні 2020 року позивачу стало відомо, що 07 червня 2018 року відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. З цього договору, продаж вчинено за ціною 288 800 грн. В цьому ж пункті зазначено, що продавець отримав від відповідача зазначену суму в повному обсязі до підписання договору. Розмір оплати за придбання 3-х кімнатної квартири (площею 74.8 м. кв.) в центрі м. Дніпро значно перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, відповідач не має інших дітей чи утриманців.

Стосовно стану здоров`я дитини сторін: дочка ОСОБА_3 має вади зору, перебуває на обліку у офтальмолога та потребує постійного нагляду та періодичного лікування. Враховуючи хронічний характер захворювання, витрати на лікування є не додатковими, а постійними. В свою чергу, відповідач є працездатною особою з вищою освітою.

Стосовно майнового стану відповідача слід також зазначити, що з відкритих джерел стверджується, що у власності відповідача є квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Також, згідно з інформацією з реєстру МВС відповідач має у власності два транспортних засоби, а саме Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, який було придбано в торгівельній організації 25 листопада 2017 року, а також ВАЗ 21043,1995 року випуску. Крім того, 27 лютого 2020 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_5 придбала ще одну 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , вартість зазначеної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лозенко В.В., становить 376 957 грн.. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Тобто, як стверджує позивач, майновий стан відповідача зовсім не є скрутним та дозволяє утримувати багатокімнатних квартир в центрі міста Дніпро та два автомобілі. Отже, що з урахуванням потреб дитини та наявністю у відповідача доходу, який він приховує, можливості здійснювати вартісні покупки, розмір аліментів, які повинен щомісячно сплачувати відповідач повинен становити 10 000 грн..

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Позивач зверталась із позовом до суду про збільшення розміру аліментів 22 травня 2018 року. Подання такого позову до суду є доказом вчинення позивачем заходів для одержання аліментів з відповідача. Відповідач під час судового розгляду надавав до суду неправдиву інформацію та приховував свої доходи, отже, такими діями ухилявся від сплати аліментів в більшому розмірі. Доказом цього є той факт, що договір-купівлі продажу 3-х кімнатної квартири по АДРЕСА_4 відповідач уклав 07 червня 2018 року. На цю дату у відповідача була можливість сплатити 288 800 грн.. В той же час, 26 липня 2018 року відповідач подає до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначає, що він має у власності тільки 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_5 , яку отримав як подарунок від матері. Тобто, ним прихований факт придбання 3-х кімнатної квартири по АДРЕСА_4 . Далі в апеляційній скарзі на рішення суду відповідач 10 листопада 2018 року зазначає, що він не має постійного заробітку та не є підприємцем, а в 2018 році його майновий стан ніяким чином не покращився. За таких обставин позивача вважає, що аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісячно повинні бути присуджені з 22 травня 2018 року (з дати, яка є доказом спроби позивача стягнути аліменти в більшому розмірі), а відповідно, різниця між цією сумою та фактично сплаченими аліментами повинна бути стягнута з відповідача. Станом на цей час сума цієї різниця становить (10 000 грн. - 1 059 грн.) х 26 місяців = 232 466 грн..

З урахуванням викладеного позивач просила змінити порядок і спосіб стягнення стягуваних аліментів шляхом зміни розміру стягуваних з відповідача згідно вищевказаного рішення суду: змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 22 травня 2018 року і до повноліття дитини та стягнути з цього відповідача аліменти за минулий час у розмірі, що становить різницю між 10 000 грн. та сумою фактично сплачених аліментів у розмірі 1 059 грн. щомісячно, починаючи з 22 травня 2018 року, що станом на день подання позовної заяви становить 232 466 грн., а також понесені судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу, задовольнивши позов в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року у задоволенні позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2007 року, шлюб розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року. Від цього шлюбу і спільного мешкання мають одну спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є матір`ю їх дочки, а відповідач - батьком. Сімейне життя в подальшому не склалося і шлюб їх було розірвано, майно поділили добровільно, дитина за згодою сторін залишилися мешкати з нею; відповідач утриманням і вихованням цієї дитини регулярно не займався, позивач вимушена була звертатися до суду і 06 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська виданий судовий наказ від 23 січня 2018 року по справі № 201/78/18 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Як стверджує позивач, ця сума була мізерною для задоволення потреб доньки позивача та відповідача, дитина має проблеми з зором, що потребує контролю та постійних консультацій лікаря - офтальмолога; донька також відвідує додаткові заняття з англійської мови, до того ж, донька бажає ходити на малювання та танці, але позивач наразі такої матеріальної змоги не має. Позивач звернулася із позовною заявою про збільшення розміру аліментів та зміну порядку та способу стягнення аліментів з метою встановлення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн. щомісячно. Рішенням Жовтневого районного суду по справі № 201/5482/18 від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково, призначено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн.

Дніпровський апеляційний суд своєю постановою від 05 липня 2019 року задовольнив апеляційну скаргу частково та постановив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1059 грн. щомісячно.

Проте, в липні 2020 року позивачу стало відомо, що 07 червня 2018 року відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. З цього договору, продаж вчинено за ціною 288 800 грн. (Двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот гривень 00 копійок). В цьому ж пункті зазначено, що продавець отримав від відповідача зазначену суму в повному обсязі до підписання договору.

Розмір оплати за придбання 3-х кімнатної квартири (площею 74.8 м. кв.) в центрі м. Дніпро значно перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, відповідач не має інших дітей чи утриманців.

Стосовно стану здоров`я дитини сторін: дочка ОСОБА_3 має вади зору, перебуває на обліку у офтальмолога та потребує постійного нагляду та періодичного лікування. Враховуючи хронічний характер захворювання, витрати на лікування є не додатковими, а постійними. В свою чергу, відповідач є працездатною особою з вищою освітою.

Стосовно майнового стану відповідача позивач зазначає, що з відкритих джерел стверджується, що у власності відповідача є квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Також, згідно з інформацією з реєстру МВС відповідач має у власності два транспортних засоби, а саме Suzuki Grand Vitara, 2006 року випуску, який було придбано в торгівельній організації 25 листопада 2017 року, а також ВАЗ 21043,1995 року випуску. Крім того, 27 лютого 2020 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_5 придбала ще одну 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , вартість зазначеної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лозенко В.В., становить 376 957 грн..

Судом встановлено, що позивачка дійсно двічі зверталась до суду з питанням про стягнення з ОСОБА_2 аліментів. Вперше - в порядку наказаного провадження, судовий наказ від 06 лютого 2018 року у справі № 201/78/18 виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська - про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Вдруге - в порядку позовного провадження, постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року у справі № 201/5482/18 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 059 грн. щомісячно.

Соборним ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) 04 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження № АСВП 57805781, боржником в якому є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_1 . Зазначене виконавче впровадження триває. Інших відкритих виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 коштів немає. В Єдиному реєстрі боржників, в якому обліковуються всі боржники, в тому числі й ті, що мають заборгованість по сплаті аліментів, дані про ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідач сплачує на ім`я позивачки (поштовим або банківським переказом) аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини в розмірі, що навіть перебільшує визначений судом розмір аліментів. В таблиці наведено відомості про розмір грошових сум, які сплачені відповідачем на ім`я позивачки протягом 2019 - 2021 р. р. - на загальну суму 27 498.48 грн. (що в середньому становить 1 309.45 грн. на місяць). Таким чином, обставини, наведені позивачкою в обґрунтування стягнення аліментів за минулий час, не відповідають дійсності, спростовуються наявними у відповідача доказами - квитанціями про сплату аліментів, інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, з Єдиного реєстру боржників.

Позивачка також просить «змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 22 травня 2018 року і до повноліття дитини».

В зв`язку з цим: аліменти, одержані на дитину, у відповідності до ст. 178 СК України є власністю дитини і виплачуються на ім`я (а не на користь) того з батьків, з ким проживає дитина; позивачка просить стягнути змінений (збільшений) розмір аліментів, починаючи з 22 травня 2018 року - в позовній заяві зазначено, що «...аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісячно повинні бути присуджені з 22 травня 2018 року (з дати, яка є доказом спроби позивача стягнути аліменти в більшому розмірі).

Згідно з доданими до позовної заяви документами 22 травня 2018 року - це дата, коли позивачка ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про збільшення розміру аліментів та зміну порядку та способу стягнення аліментів, яка була розглянута судом в межах іншої цивільної справи - справи № 201/5482/18. Як зазначає сама позивачка постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року її позов був задоволений частково, суд постановив стягнути з відповідача на користь позивача аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 059 грн. щомісячно.

У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відтак, вимога позивачки присудити аліменти у збільшеному розмірі з дати подання нею позовної заяви, а тим більше іншої позовної заяви, не відповідає вимогам законодавства.

Крім того, позивачкою заявлено ще одну позовну вимогу, а саме: «стягнути з ОСОБА_2 аліменти за минулий час у розмірі у розмірі, що становить різницю між 10 000,00 грн. та сумою фактично сплачених аліментів у розмірі 1 059 грн., починаючи з 22 травня 2018 року, що станом на день подання позовної заяви становить 232 466 грн.».

Задоволення цих двох позовних вимог одночасно не є можливим, оскільки вимоги дублюють одна одну і свідчать про намір позивачки отримати від відповідача подвійні аліменти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства".

Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення, так і у бік покращення.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України саме ініціатор позову повинен доводити обставини змін у житті сторін, в тому числі, у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 12.09.2018 № 459/2181/17 та від 20.06.2019 № 632/580/17).

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Відповідно до положення статті 182 та 184 СК України під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет»: установити у 2021 році: прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Так, колегія суддів, звертає свою увагу на те, що відповідач сплачує аліменти у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто більше визначеного розміру судом у своєму рішенні, оскільки законом визначено обов`язок виконавця стягувати з боржника аліменти у розмірі, не меншому від мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня.

Крім того, відповідно до інформації наданої Соборним ВДВС у м. Дніпрі відповідачем протягом 2019 - 2021 р. р. сплачено аліменти на загальну суму 27 498.48 грн., що в середньому становить 1 309.45 грн. на місяць, а інших належних і допустимих доказів зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що є підставою для збільшення розміру аліментів, позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що виховання дитини потребує більших коштів, оскільки дитині необхідна матеріальна підтримка для достатнього її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, тоді як, відповідач має змогу платити аліменти в більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням, не є підставою для збільшення розміру аліментів, передбачених ст. 192 СК України.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко