Справа № 570/131/18
Номер провадження 2/570/1093/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

представника позивача Кузіна Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

09.01.2018 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 15605 грн. 95 коп. на підставі кредитного договору, та судових витрат в розмірі 1762 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 06 березня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення закону та умов договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконала. Внаслідок порушення відповідачкою своїх зобов`язань станом на 17.12.2017 р. утворилась заборгованість у розмірі 15605 грн. 95 коп., з яких: заборгованість по кредиту 1700,54 грн.; заборгованість за процентам за користування кредитом 3010,07 грн.; заборгованість за пенею 9676,01 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та Правил надання банківських послуг: фіксована складова штрафу - 500, 00 грн., процентна складова штрафу - 719,33 грн., тому і заявлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позов до суду.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути заборгованість, яка виникла за невиконання умов кредитного договору в розмірі 15605 грн. 95 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн.

Відповідачка і представник відповідачки заперечили проти задоволення позовних вимог, подавши до суду відзив. Зазначили, що позивач надав невірний і необґрунтований розрахунок кредитної заборгованості, який не відповідає дійсності, а також позивачем був пропущений строк позовної давності до основної вимоги, внаслідок чого позовна давність закінчилась і до додаткових вимог щодо стягнення неустойки. У письмових запереченнях представник відповідачки зазначає про те, що відповідачку при укладенні договору не було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, позивачем не доведені і неправильно нараховані відсотки та штрафні санкції за користування кредитними коштами, а тому заборгованість відповідачки не підтверджена належними і допустимими доказами.

З огляду на такі обставини просять відмовити у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю заявлених вимог.

21.06.2018 позивач надіслав до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що кредитні правовідносини виникли у позивача і відповідачки раніше, ніж зазначено у первісному позові, а саме - з моменту підписання заяви б/н 06.03.2007 на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15000 грн, що підтверджується новим розрахунком, доданим до неї. Норми права, на які посилається представник позивача і позовні вимоги залишились такими ж, як і в первісній позовній заяві.

Представник відповідачки подав письмові заперечення на уточнену позовну заяву. Зазначає, що така заява була подана після закінчення підготовчого засідання у справі. В ній була фактично змінена підстава позовних вимог - розрахунок заборгованості і надані нові докази, а це суперечить чинному процесуальному законодавству.

Також вказує на те, що доданий до заяви розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, що відповідачку при укладенні договору не було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, позивачем не доведені і неправильно нараховані відсотки та штрафні санкції за користування кредитними коштами, а тому заборгованість відповідачки не підтверджена належними і допустимими доказами.

Представник позивача 08.08.2018 року надіслав суду відповідь на заперечення, в якій зазначає, що відповідачка приєдналася до нових Умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної Анкети-заяви від 01.03.2013 року.

Щодо посилання відповідачки на відсутність підстав подання уточненої позовної заяви зауважує, що відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. Тому, користуючись цим правом, вважає за необхідне уточнити розмір своїх позовних вимог у даній справі.

Зазначені дії мали місце при розгляді справи під головуванням судді Гнатущенко Ю.В.

Після скасування рішень справа була передана до провадження судді Красовського О.О.

Надалі від відповідачки чи її представника не надходили нові заяви, клопотання, тощо, то судом була зазначена послідовність дій, що мала місце раніше.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що 06 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір №б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою були визначені істотні умови, притаманні кредитному договору, в тому числі, сума кредитного ліміту, розміри відсоткової ставки та щомісячного платежу, а також інші умови. За даним договором відповідачка отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідачка не виконує покладені на неї зобов`язання. Тому позивач звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачки наявну заборгованість та судові витрати.

Додатково зазначив, що на виконання умов даного договору ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_1 , що вбачається із змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06 березня 2007 року, підтверджується підписом позичальника.

Крім того, за наслідками укладення кредитного договору відповідачці на невизначений строк відкрито рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) (довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК»" № б/н від 20 липня 2021 року).

Факт оформлення та використання даної кредитної картки також підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08 серпня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180104/540; довідкою без номеру та дати, долученою до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31 травня 2018 року № 7104-ВБ, виписками про рух коштів ОСОБА_1 . У даних довідках зазначений строк дії кредитних карток. Також зазначив, що 01 березня 2013 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг у зв`язку з переоформленням (перевипуском) кредитної картки на престижну кредитну картку "Універсальна GOLD". При цьому під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися як загальний баланс по перевипущеній картці, що пояснює наявність заборгованості станом на дату підписання заяви від 01 березня 2013 року. Підписання вказаної анкети-заяви є свідченням укладення кредитного договору. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц.

Після укладення договору від 06 березня 2007 року оформлену на ім`я відповідачки картку № НОМЕР_1 було приєднано до рахунку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ). До цього ж рахунку були приєднані інші кредитні картки, видані на ім`я ОСОБА_1 , зокрема картки №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Наведене підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № б/н від 20 липня 2021 року.

Факт одержання вказаних карток відповідачкою не заперечується.

Картки №№ НОМЕР_5 та НОМЕР_6 були видані відповідачці 01 березня 2013 року та 13 жовтня 2014 року відповідно, що слідує з довідки без номеру та дати, долученої до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31 травня 2018 року № 71042-ВБ.

Тобто, картки №№ НОМЕР_5 та НОМЕР_6 оформлялися на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням договору від 01 березня 2013 року, який у свою чергу, є складовою частиною - додатковим договором до кредитного договору від 06 березня 2007 року. Про приєднання названих карток до одного й того ж рахунку свідчать дані з виписок про рух коштів відповідачки, що містяться в матеріалах справи.

Так, у загальних виписках наведені дані про рух коштів по картках № № НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

Разом з тим, згідно виписки, яка додана до відповіді Банку від 31 травня 2018 року № 71042-ВБ, відповідачка почала користуватися кредитною карткою № НОМЕР_1 з 17 серпня 2007 року (видача готівкових коштів в банкоматі в розмірі 1236, 00 грн). Відповідно ж до цієї виписки по картках станом на 15 лютого 2013 року (картка № НОМЕР_4 ) та на 01 березня 2013 року (картка НОМЕР_7 ), тобто на момент підписання ОСОБА_1 заяви від 01 березня 2013 року, баланс складав 1878, 98 грн. Саме ця сума станом на 01 березня 2013 року вказана в розрахунках заборгованості, долучених до позову та уточнень до позову.

Крім того, з виписок про рух коштів та розрахунків заборгованості вбачається, що після підписання 01 березня 2013 року анкети-заяви і до використання кредитних коштів, що мало місце 02 лютого 2014 року, відповідачка періодично погашала заборгованість в розмірі 1878, 98 грн., яка існувала станом на 01 березня 2013 року. Такими діями відповідачка визнавала заборгованість, яка створилася на момент підписання анкети-заяви від 01 березня 2013 року.

Всі наведені у своїй сукупності дані є підтвердженням того, що договір від 01 березня 2013 року є додатковим договором до кредитного договору від 06 березня 2007 року і складовою частиною останнього.

Не можна погодитися з доводами відповідачки про те, що Банк в односторонньому порядку збільшив розміри відсоткових ставок за користування кредитними коштами. Так, до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13 червня 2018 року № 20180612/2357 долучені витяги щодо направлення на телефон відповідачки SMS-повідомлень про збільшення відсоткових ставок. Відповідачкою не спростований жодними належними і допустимими доказами факт неодержання таких повідомлень.

За наведеного просить суд задоволити позов.

Відповідачка повторно не з`явилася в судове засідання.

Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачка є належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачка мала можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без її участі.

Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь відповідачки у справі не є обов`язковою.

За наведеного суд вважає за можливе продовжити розгляд справи. Підстав для постановлення заочного рішення суду немає.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № б/н від 06.03.2007 року ОСОБА_1 (далі - Відповідачка) отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 1.1.2.1.5 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або не своєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.

Відповідно до п. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов`язання. Ця сума визначається Кредитодавцем у Анкеті-Заяві з якою ознайомлений клієнт.

Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 17.12.2017 року має заборгованість - 15605,29 грн., яка складається, за розрахунком банку, з наступного:

- 1700,54 грн. - заборгованість за кредитом кредиту;

- 3010,7 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом;

- 9676,01 грн. - нараховано пені,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

-719,33 грн. - штраф (відсоткова складова).

Розрахунок суми заборгованості додається (розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги).

На даний час Відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

У відповідності до правової позиції, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В правовій позиції Верховного Суду України у справі 6-1746цс16 зазначається про те, що Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

З метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення умов договору у розмірі 500 грн. та 719,33 грн. слід відмовити.

В частині стягнення з відповідачки пені суд приходить до наступного висновку.

З наданого банком розрахунку заборгованості пені вбачається, що заборгованість по пені нараховувалась банком за період більший, ніж один рік.

Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі (ст. 551 ЦК України).

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється за кожен день, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм ЦК України згідно до розрахунку заборгованості, наданої банком, розмір пені має складати 1200 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що до вимог в частині стягнення заборгованості за пенею має бути врахований строк в один рік, в межах якого повинно бути проведено таке стягнення,

Таким чином заборгованість відповідачки перед банком становить 5910 грн. 61 коп., яка складається з наступного:

- 1700,54 грн. - заборгованість за кредитом кредиту;

- 3010,07 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом;

- 1200,00 грн. - нараховано пені.

Суд вважає, що позивачем доведений той факт, що між сторонами був укладений договір у формі, що відповідає ЦПК України, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою були визначені істотні умови, притаманні кредитному договору, в тому числі: сума кредитного ліміту, розміри відсоткової ставки та щомісячного платежу, а також інші умови. За даним договором відповідачка отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зміст кредитного договору зафіксовано у заяві Позивальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах.

Позивач надав докази, що відповідачку було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг як станом на 2007 рік, так і станом на 2013 рік.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне.

На виконання умов договору ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_1 , що вбачається із змісту заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06 березня 2007 року, підтверджується підписом позичальника.

Крім того, за наслідками укладення кредитного договору відповідачці на невизначений строк відкрито рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) (довідка АТ КБ «ПРИВАТБАНК»" № б/н від 20 липня 2021 року). Факт оформлення та використання даної кредитної картки також підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08 серпня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180104/540; довідкою без номеру та дати, долученою до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31 травня 2018 року № 7104-ВБ, виписками про рух коштів ОСОБА_1 . У даних довідках зазначений строк дії кредитних карток.

01 березня 2013 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг у зв`язку з переоформленням (перевипуском) кредитної картки на престижну кредитну картку "Універсальна GOLD". При цьому під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися як загальний баланс по перевипущеній картці, що пояснює наявність заборгованості станом на дату підписання заяви від 01 березня 2013 року. Підписання вказаної анкети-заяви є свідченням укладення кредитного договору. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц.

Після укладення договору від 06 березня 2007 року оформлену на ім`я відповідачки картку № НОМЕР_1 було приєднано до рахунку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ). До цього ж рахунку були приєднані інші кредитні картки, видані на ім`я ОСОБА_1 , зокрема картки №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 . Наведене підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № б/н від 20 липня 2021 року.

Факт одержання вказаних карток відповідачкою не заперечується.

Картки №№ НОМЕР_5 та НОМЕР_6 були видані відповідачці 01 березня 2013 року та 13 жовтня 2014 року відповідно, що слідує з довідки без номеру та дати, долученої до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 31 травня 2018 року № 71042-ВБ.

Тобто, картки №№ НОМЕР_5 та НОМЕР_6 оформлялися на ім`я ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням договору від 01 березня 2013 року, який у свою чергу, є складовою частиною - додатковим договором до кредитного договору від 06 березня 2007 року. Про приєднання названих карток до одного й того ж рахунку свідчать дані з виписок про рух коштів відповідачки, що містяться в матеріалах справи.

Так, у загальних виписках наведені дані про рух коштів по картках № № НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

Згідно виписки, яка додана до відповіді Банку від 31 травня 2018 року № 71042-ВБ, відповідачка почала користуватися кредитною карткою № НОМЕР_1 з 17 серпня 2007 року (видача готівкових коштів в банкоматі в розмірі 1236, 00 грн). Відповідно ж до цієї виписки по картках станом на 15 лютого 2013 року (картка № НОМЕР_4 ) та на 01 березня 2013 року (картка НОМЕР_7 ), тобто на момент підписання ОСОБА_1 заяви від 01 березня 2013 року, баланс складав 1878, 98 грн. Саме ця сума станом на 01 березня 2013 року вказана в розрахунках заборгованості, долучених до позову та уточнень до позову.

З виписок про рух коштів та розрахунків заборгованості вбачається, що після підписання 01 березня 2013 року анкети-заяви і до використання кредитних коштів, що мало місце 02 лютого 2014 року, відповідачка періодично погашала заборгованість в розмірі 1878, 98 грн., яка існувала станом на 01 березня 2013 року. Такими діями відповідачка визнавала заборгованість, яка створилася на момент підписання анкети-заяви від 01 березня 2013 року.

Всі наведені у своїй сукупності дані є підтвердженням того, що договір від 01 березня 2013 року є додатковим договором до кредитного договору від 06 березня 2007 року і складовою частиною останнього.

Не можна погодитися з доводами відповідачки про те, що Банк в односторонньому порядку збільшив розміри відсоткових ставок за користування кредитними коштами.

Так, до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13 червня 2018 року № 20180612/2357 долучені витяги щодо направлення на телефон відповідачки SMS-повідомлень про збільшення відсоткових ставок. Відповідачкою не спростований жодними належними і допустимими доказами факт неодержання таких повідомлень.

Згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Щодо порядку нарахування відсотків, то банк надав суду детальні письмові пояснення щодо методики такого нарахування, і вони не були спростовані відповідачкою.

Щодо строків позовної давності, то вони банком не були пропущені.

При розгляді справ банки на підтвердження тих чи інших умов кредитування повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

У постанові ВСУ від 24.09.2014 року по справі №6-144цс14 висловлено правову позицію стосовно договірного збільшення строку позовної давності та зазначено, що Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) існували при укладенні договору й у заяві позичальника, яку він власноручно підписав, зазначено що він ознайомлений з такими Умовами та згодний з ними. Також ВСУ вказав, що Умови є складовою кредитного договору, так як разом із заявою позичальника та Тарифами банку визначаються умови кредитного договору.

Згідно з п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року, термін позовної давності щодо вимог Банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років.

Відповідачка була ознайомлена із зазначеними положеннями.

За наведеного банком не пропущені строки звернення до суду, а тому немає підстав для задоволення заяви відповідачки про застосування строків позовної давності як підставу для відмови у позові.

Суд також зауважує, що відмова у позові за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог та відмова у позові внаслідок спливу строків позовної давності не має однакове підґрунтя.

Відмовити у позові внаслідок спливу строків позовної давності можна за умови, коли позов є доведеним, але пройшли строки для звернення до суду за захистом свого права.

Відповідачка подала заяву про застосування строків позовної давності, що може свідчити про те, що вона фактично згідна з позовними вимогами банку, але зазначає що у позові слід відмовити саме через сплив строків позовної давності.

Щодо задоволення заяви відповідачки про зменшення неустойки (пені) зважаючи на особливі обставини, то суд вважає, що немає підстав для задоволення цієї заяви.

Банк просив стягнути 9676,01 грн. нараховано пені, суд дійшов висновку про те, що розмір пені має бути стягнутий в межах одного року у сумі 1200 грн.

Зменшувати пеню з 1200 грн. до меншої суми суд не вбачає підстав, оскільки її першопочатковий розмір вже зменшений, а доводи відповідачки щодо наявності підстав для такого зменшення не заслуговують на увагу.

Окрім того відповідачка мала б усвідомлювати, що отримання коштів у банку у кредит та користування кредитними коштами тягне за собою (при недотриманні певних умов) нарахування і відсотків, і пені.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадка

Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, враховуючи положення ст. ст. 525, 526, 530, 1050, ч.1 ст. 1054 ЦК України суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 5910, 61 грн. - заборгованість за правочином № б/н від 06.03.2007, 01.03.2013 р., та 1762 грн. 00 коп. - судові витрати (сплата судового збору), а всього 7 672 (сім тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 61 коп.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (р/р НОМЕР_8 , , МФО 305299, вул. Грушевського, 1д, м. Київ, 01001).

Відповідачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , мешканка АДРЕСА_1 ).

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 20 вересня 2021 р.