ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1128/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю позивачки, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Салоїд Н.М. від 18 лютого 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року позивач, звертаючись із вказаним позовом до відповідачів, вказувала, що з 2003 року зареєстрована та проживає в гуртожитку в кімнаті АДРЕСА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.10.2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року залишено без змін, за позовом ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» ОСОБА_1 виселено з кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Постановою Верховного Суду від 20.06.2018 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 вказані рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.10 2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.12.2018 року позовну заяву ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» залишено без розгляду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного Хмельницької області від 25.02.2019 року здійснено поворот виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2016 року про виселення ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення шляхом вселення позивачки в кімнату АДРЕСА_1 .

01 серпня 2019 року її вселено в кімнату АДРЕСА_1 .

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 25 лютого 2019 року залишено без змін та встановлено, що вселення ОСОБА_1 не порушує права ОСОБА_2

26 липня 2019 року позивачці стало відомо, що кімната, яка є її єдиним житлом, в яку її вселено та в якій вона проживала до незаконного виселення, була відчужена ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» за договором купівлі-продажу від 19.03.2019 року ОСОБА_2 .

У ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» не було повноважень на відчуження вказаної кімнати, оскільки рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2017 року у справі № 686/10939/15-ц встановлено незаконність набуття права власності на гуртожиток товариством «ЖЕД ПМК 2015» і скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.01.2015 року, видане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на гуртожиток.

З цих підстав просила визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.03.2019 року, укладений між ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» та ОСОБА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.03.2019 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грицою Лілією Миколаївною за реєстровим номером № 354.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення про відмову в позові. На її думку, наявність у ОСОБА_1 права користування кімнатою в гуртожитку не породжує у неї право власності чи інше речове право на спірну кімнату і не надає їй право на позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, оскільки при визнанні недійсним договору купівлі-продажу власником кімнати стане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015», а в разі внесення змін до Єдиного реєстру речових прав на підставі постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2017 року власником стане КВП «ПМК-33» - в будь-якому разі відновлення права позивачки не відбудеться.

Застосувавши статтю 234 ЦК України, суд не обґрунтував підстав для застосування і визнання правочину фіктивним, чим вийшов за межі позовних вимог. Жодна з підстав визнання недійсним договору купівлі-продажу житлової кімнати, визначених статтею 203 ЦК України, не знайшли підтвердження в суді.

Позивачка не довела існування обставин, які за ст. 228 ЦК є підставою для визнання правочину таким, що порушує публічний порядок.

Договір про поділ нерухомого майна в натурі від 21.02.2019 року та свідоцтво про право власності на гуртожиток від 12.06.2019 року не визнані недійсними, тому виникнення та реєстрація права власності у ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» є законною.

Судом також не взято до уваги, що апелянтка є добросовісним набувачем, оскільки їй не було відомо, що у ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» було відсутнє право на продаж зазначеної кімнати. Суд помилково послався на постанову апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2017 року як преюдиційну, проте це суперечить ч.ч. 5,7 ст. 82 ЦПК України, оскільки вона (апелянтка) не брала участі в тій справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» також просить скасувати рішення суду як незаконне та відмовити в позові. На думку апелянта, суд першої інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 686/6398/17, дійшов хибного висновку щодо відсутності у ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на момент укладення договору купівлі-продажу від 19 березня 2019 року права власності на будівлю гуртожитку і, зокрема, на спірну житлову кімнату. При цьому не враховано постанову Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 686/12086/17, якою встановлено законність набуття ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на будівлю гуртожитку.

Також не враховано, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу 19 березня 2019 року право власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на житлову кімнату № 15 було зареєстровано 14.03.2019 року в державному реєстрі, правова підстава набуття права власності товариством на житлову кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку не скасована. Судом не встановлено наявність порушень ЦК України або інших актів цивільного законодавства, інтересів держави і суспільства в момент вчинення оспорюваного договору. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 року у справі № 686/21643/19 встановлено незаконність вселення та проживання ОСОБА_1 в належну ОСОБА_2 житлову кімнату, що свідчить про відсутність порушених житлових прав позивачки укладеним договором купівлі-продажу.

В засіданні апеляційного суду представники апелянтів підтримали подані апеляційні скарги з викладених в них мотивів.

Позивачка та її представник просили відхилити апеляційні скарги як безпідставні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» слід відхилити з таких підстав.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 07 лютого 2003 року зареєстрована та проживає в житловій кімнаті № 15 загальною площею 16.3 кв.м гуртожитку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2016 року у справі № 686/13976/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 07.12.2016 року, ОСОБА_1 виселено з кімнати АДРЕСА_1 . Вказане рішення суду було мотивоване тим, що гуртожиток є власністю ТОВ «ЖЕД ПМК 2015».

На підставі вказаного рішення суду позивачку ОСОБА_1 було виселено із займаної кімнати без надання іншого житла.

Постановою Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 686/13976/16-ц рішення Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2016 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 07.12.2016 року про виселення ОСОБА_1 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 686/13976/16-ц позов ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25 лютого 2019 року, яка набрала законної сили відповідно до постанови Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2019 року, здійснено поворот виконання рішення суду від 28 жовтня 2016 року - позивачку вселено у кімнату № 15 гуртожитку, яку вона раніше займала.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2017 року у справі № 686/10939/15-ц, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.11.2017 року, визнано недійсним рішення загальних зборів засновників колективного виробничого підприємства «Пересувна механізована колона-33» від 27.01.2015 року про передачу в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , визнано недійсними рішення загальних зборів засновників КВП «ПМК 33» від 27.01.2015 року про прийняття в якості вступного внеску до статутного капіталу ТОВ «ЖЕД ПМК 2-015» приміщення вказаного гуртожитку, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28.01.2015 року, індексний номер 32825111, видане ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на гуртожиток по АДРЕСА_2 та рішення реєстраційної служби Хмельницького МРУЮ про реєстрацію за ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на вказаний гуртожиток.

19 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлової кімнати № 15 загальною та житловою площею 16,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грицою Л.М., за реєстровим номером 354.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що незаконність набуття права власності на гуртожиток Товариством «ЖЕД ПМК 2015» встановлено в судовому порядку, тому це підприємство, не будучи власником майна, не мало права на укладення договору купівлі-продажу кімнати № 15 гуртожитку. Купівля-продаж відповідачами кімнати, право користування якою має позивачка, істотно порушує її право на володіння і користування житлом, а визнання цієї угоди недійсною є належним способом захисту її порушеного права.

Доводи апеляційних скарг про помилковість висновків суду щодо відсутності у ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 19.03.2019 року права власності на будівлю гуртожитку і, зокрема, на спірну житлову кімнату, є безпідставними.

Так, згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на час укладення оспорюваного договору право власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на спірну житлову кімнату гуртожитку зареєстровано 14.03.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 30745312, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) на підставі договору про поділ нерухомого майна, посвідченого 21 лютого 2019 року.

Вказаний договір про поділ нерухомого майна в натурі від 21.02.2019 року укладено Товариством «ЖЕД ПМК 2015» з іншими співвласниками як власником 979/1000 частки гуртожитку на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.06.2015 року, індексний номер 38958530.

В свою чергу вказане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12.06.2015 року Товариство «ЖЕД ПМК 2015» отримало у зв`язку з укладенням ним з іншими співвласниками спірного гуртожитку договору про поділ нерухомого майна в натурі, що є спільною частковою власністю, від 04 червня 2015 року, згідно з яким право власності позивача на 978/1000 часток гуртожитку підтверджувалось свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28 січня 2015 року, яке скасоване рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2017 року у справі № 686/10939/15-ц.

При цьому незаконність набуття ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на приміщення гуртожитку по АДРЕСА_2 , встановлена рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25.05.2017 року у справі № 686/10939/15-ц. Вказане рішення набрало законної сили, встановлені ним обставини є преюдиційними і не підлягають доказуванню в цій справі.

Встановивши наявність ще одного свідоцтва про право власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на спірний гуртожиток від 12 червня 2015 року, а також реєстрацію права власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на спірну кімнату 14.03.2019 року на підставі договору про поділ нерухомого майна від 21 лютого 2019 року, суд першої інстанції правильно врахував, що підставою для набуття права власності на цей гуртожиток були рішення загальних зборів від 27 січня 2015 року, які визнані судом недійсними, а свідоцтво про право власності від 12 червня 2015 року позивач отримав у зв`язку з укладенням співвласниками спірного гуртожитку договору про поділ нерухомого майна в натурі, що є спільною частковою власністю, від 04 червня 2015 року, згідно з яким право власності позивача на 978/1000 часток гуртожитку підтверджувалось свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28 січня 2015 року, яке також скасоване у судовому порядку.

Наявність у ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» ще одного свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серії НОМЕР_2 від 12 червня 2015 року, індексний номер 38958530), яке отримане ним у зв`язку з укладенням 4 червня 2015 року договору про поділ нерухомого майна в натурі, що є спільною частковою власністю, не спростовує цього висновку.

Подальша реєстрація права власності ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» на спірну кімнату 14.03.2019 року на підставі договору про поділ нерухомого майна від 21 лютого 2019 року також не свідчить, що на час укладення оспорюваної угоди ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» був законним власником відчуженої кімнати гуртожитку, оскільки в судовому порядку встановлено незаконність набуття ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на приміщення гуртожитку в цілому.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.09.2020 року, а також з постановою Хмельницького апеляційного суду від 12.10.2020 року у справі № 686/6398/17 за позовом ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» до ОСОБА_3 та інших про виселення.

В свою чергу постановою Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі № 686/12086/17, на яку посилався апелянт ТОВ «ЖЕД ПМК 2015», не вирішувалося питання законності набуття ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» права власності на будівлю гуртожитку касаційний суд підтвердив правильність висновків судів про відмову у позові ОСОБА_4 до ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» та інших відповідачів з підстав недоведеності порушення права позивачки оспорюваним договором купівлі-продажу часток приміщень гуртожитку та видачею свідоцтва на право власності на приміщення гуртожитку.

Відтак обґрунтованим є висновок суду про те, що продавець ТОВ «ЖЕД ПМК 2015», не будучи законним власником гуртожитку по АДРЕСА_2 , не мав права на відчуження кімнати № 15.

А отже, оспорювана угода укладена з порушенням норми Цивільного кодексу України ст. 658 ЦК України, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу кімнати недійсним згідно з ст.ст. 215, 203 ч.1 ЦК України.

Суд першої інстанції помилково послався в останньому абзаці мотивувальної частини рішення на ст. 234 ЦК України, проте не встановлював фіктивність цього договору та не посилався на цю обставину як на підставу для визнання його недійсним. Відтак безпідставними є посилання апелянта ОСОБА_2 про застосування судом статті 234 ЦК України та вихід за межі позовних вимог.

Позивачка не вказувала в обґрунтування позову, що спірна угода порушує публічний порядок і є нікчемною за ст. 228 ЦК України, а просила визнати її недійсною на підставі ст.ст. 215, 203 ч.1 ЦК, тому безпідставними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведення нею цих обставин.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

З врахуванням того, що позивачка має право користування спірною кімнатою гуртожитку, яка є її єдиним житлом, оспорювана угода з врахуванням її правових наслідків (набуття права власності на кімнату відповідачкою ОСОБА_2 ) порушує її право на володіння та користування своїм житлом.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Обраний позивачкою спосіб захисту відповідає нормі ст. 16 ЦК України та змісту порушеного права, і є ефективним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки їй не було відомо, що у ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» було відсутнє право на продаж зазначеної кімнати, не мають істотного значення для вирішення цього спору по суті.

Згадана апелянтом ТОВ «ЖЕД ПМК 2015» постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2020 року у справі № 686/21643/19, якою визнано незаконними дії державного виконавця щодо вселення ОСОБА_1 в спірну кімнату гуртожитку, постановою Верховного Суду від 30.08.2021 року скасована як незаконна.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕД ПМК 2015», ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 жовтня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко