Справа № 445/871/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі судді Бакаїм М. В.

секретаря судового засідання Бездєтко М.П.

зучастю:представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обгрунтування позовної заяви зазначив, що він перебував у шлюбі з відповідачкою до 27.12.2019 року. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В серпні 2019 року відповідачка поїхала за кордон. З того часу, син постійно проживає з ним в с. Золочівка Золочівського району Львівської області та перебуває повіністю на його утриманні. Відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а власних коштів для утримання сина не вистарчає, тому він змушений звернутися до суду та просить стягувати з відповідачки на його користь аліменти в розмірі 3000 грн. щомісяця на утримання сина ОСОБА_5 і до досягнення ним повноліття.

Позивач в судовому засіданні 12.03.2021 року вимоги позову підтримав, дав пояснення, аналогічні за змістом позовної заяви, просив задовольнити їх повністю. В судове засідання 05.07.2021 р. позивач не з`явився, в заяві просить справу розглянути без його участі.

Представник позивача - ОСОБА_1 , підтримав позовні вимоги та дав пояснення аналогічні за змістом позовної заяви.

Відповідачка про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення про закінчення терміну зберігання листа ( а.с. 61,67, 78, 85, 102,110). Відзиву не подала.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що не згідний з вимогами позивача, оскільки ні пояснення позивача, ні матеріали справи не доводять того, що відповідачка має можливість утримувати сина та платити аліменти в розмрі 3000 грн.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні 24.06.2021 року пояснила, що вона є сестрою позивача та проживає разом з ним,помагає у догляді за його сином. Підтвердила, що матір дитини ніякої допомоги сину не надає. За весь час, відколи вона поїхала за кордон, з серпня 2019 року, вона передала через чужих людей, лише один раз передачу з продуктами.

Свідок ОСОБА_7 в суді 24.06.2021 року пояснила, що вона є сусідкою позивача, бачить, що дитина проживає постійно з позивачем. Знає, що матір дитини знаходиться за кордоном близько двох років. Вважає, що утримує ОСОБА_5 -батько. Дитина доглянута та забезпечена.

Засулухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ( а.с.9).

Відповідно до довідки, виданої Струтинською сільською радою Золочівського району Львівської області № 250 від 18.05.2020 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації разом з батьком у АДРЕСА_1 ( а.с.10).

Факт того, що син проживає з батьком в с. Золочівка, підтверджують і акти обстеження матеріальних умов проживання від 07.08.2020 року та 07.09.2020 року.

Також, судом встановлено, що відповідачка перебуває за кордоном з серпня 2019 року. Вказаний факт представник відповідачки визнав та не заперечив.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів, інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України " Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У частині 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім`я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За весь час розгляду справи ні відповідачкою, ні її представником - ОСОБА_2 , не представлені докази того, що відповідачка надає будь яку матеріальну допомогу своєму сину ОСОБА_5 .

Також не подані докази на спростування доводів позивача та його представника у позовних вимогах, не подані докази про її стан здоров`я та матеріальне становище, про перебування інших осіб на утриманні відповідачки, а також інші обставини, які мають істотне значення для справи.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з того, що сторони зобов`язані однаково на рівних умовах забезпечувати рівень життя їхньої дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд вважає, що слід стягнути з відповідачаки на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_8 в розмірі 2000 грн. Такий розмір аліментів буде відповідати принципу відповідальності відповідачки за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку неповнолітньої дитини і він не погіршить критично матеріальний стан відповідачки, буде відповідати принципу справедливості, соціальної захищеності і розумності.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідачки 840.80 грн. на користь держави.

Керуючись ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої 27 лютого 1991 року, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, ст. ст. 180, 182, 184 СК України , ст. ст. 10, 12, 258, 259, 263, 264, 268, 354, 430 ЦПК України

у х в а л и л а:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 ( дві тисячі гривень) грн. щомісяця, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 01.06.2020 р. і до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн.80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 14.07.2021 р.

Суддя М. В. Бакаїм