Провадження № 22-ц/824/9211/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
У Х В А ЛА

іменем України

16 вересня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення депозитних коштів, процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів,-

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» належні йому кошти за депозитними вкладами у розмірі 134476,28 Євро та 244276668,84 грн, які включають: суму вкладів у розмірі 55243,66 Євро, проценти за вкладами у розмірі 79232,62 Євро, три проценти річних за ст.625 ЦК України у розмірі 667422,57 грн. та пеню за ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 243609246,27 грн. Вимоги мотивував тим, що 14 жовтня 2004 року та 28 жовтня 2004 року він уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») договори банківських вкладів, за якими вніс до банку за кожним вкладом відповідно 158512,68 грн. та 203411,38 грн., які по закінченню строку дії були переукладені, а вклади конвертовані спочатку у долари США, а пізніше у Євро, всього на суму 55243,66 Євро. По закінченню строків дії депозитних договорів він звернувся до банку із заявою про повернення грошових коштів за депозитними вкладами, однак отримав відмову у зв`язку з чим звернувся до суду.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 02 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором вкладу № On48631298 від 27 квітня 2005 року в сумі 24197,89 Євро і проценти за вкладом у розмірі 714,67 Євро за період із 28 квітня 2005 року по 04 серпня 2005 року, а також стягнуто кошти за договором вкладу № On48631303 від 04 травня 2005 року в сумі 31045,77 Євро і проценти за цим вкладом у розмірі 879,49 Євро за період із 05 травня 2005 року по 07 серпня 2005 року. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі трьох процентів від суми невиконаного зобов`язання на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 1083418,57 грн. та три проценти річних на підставі ст.625 ЦПК України в сумі 1083418,57 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання

- 2 -

про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове у відповідній частині, яким задоволити його вимоги щодо стягнення процентів за депозитами та пені по день фактичного повернення, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, і їх недоведеність, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга в тому числі мотивована тим, що суд вцілому вірно розібрався у фактичних обставинах справи, констатувавши доведеність факту укладання ним депозитних договорів і їх неповернення. Разом з тим вважає, що встановлені депозитним договором проценти мають бути стягнуті по день фактичного повернення вкладу. Окрім того, суд неправильно арифметично обрахував пеню за ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», не врахувавши наданий ним розрахунок у таблиці, яка є додатком до позовної заяви.

АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Серед іншого скарга мотивована необхідністю застосування судом приписів ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення пені, нарахованої на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» для дотримання принципів розумності і справедливості. Також скарга мотивована невірністю обрахунку судом пені за ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суд обрахував пеню із суми грошових вкладів, що не є тотожним поняттю «вартість послуги», на яку згідно вказаного закону здійснюється нарахування пені. Вказує, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 320/5115/17 щодо вирішення виключної правової проблеми, а саме визначення того, що слід розуміти під вжитим у ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» терміном «вартість послуги», на яку здійснюється нарахування пені. Суд першої інстанції двічі неправомірно відмовив банку у зупиненні провадження в даній справі до вирішення Верховним Судом справи № 320/5115/17.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанку» адвокат Кобзар Ю.Б. заявила клопотання про зупинення провадження в даній справі до розгляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 320/5115/17 зі схожими відносинами.

Предстанвник позивача адвокат Лупейко О.В. проти зупинення провадження заперечував, посилючись на відсутність до цього законних підстав та просив врахувати тривалість розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та вислухавши думку учасників, колегія суддів прийшла до висновку про наявність передбачених законом підстав для зупинення провадження в даній справі.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 320/5115/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року.

Постановляючи зазначену ухвалу, Касаційний цивільний суд виходив із необхідності

- 3 -

відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, згідно якого невиконання банком своїх зобов`язань по поверненню вкладу має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, а також щодо застосування у подібних правовідносинах ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, для вирішення виключної правової проблеми і формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Касаційний цивільний суд мотивував свою позицію тим, що передбачена ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідальність банку у вигляді сплати пені у розмірі 3 % вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення виконання надання послуги настає лише у випадку, коли у відповідному договорі (банківського вкладу або банківського рахунка) сторони встановили, що така послуга є оплачуваною, і визначили її вартість. В іншому випадку необхідно застосовувати положення цієї норми про те, що у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку 3 % загальної вартості замовлення. В такому випадку 3 % обчислюються від загальної вартості замовлення одноразово, а не за кожний день прострочення, тобто є штрафом, а не пенею, що цілком узгоджується з положеннями статей 549-552 ЦК України. А застосований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц спосіб визначення обсягу відповідальності банку не лише не відповідає положенням ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а й порушує засади справедливості, добросовісності, розумності та створює суттєві ризики стабільності функціонування банківської системи держави і можливості незаконного збагачення значної кількості осіб - споживачів банківських послуг.

Окрім того, Касаційний цивільний суд послався, що, застосовуючи ч.3 ст.551 ЦК України у справі № 761/26293/16-ц, Велика Палата не навела мотивів, з яких вона виходила при зменшенні розміру неустойки до вказаної суми в національній валюті України, та не навела встановлених інших обставин, що мають істотне значення, наявність яких є обов`язковою для зменшення розміру неустойки, що залишило відкритим цілий ряд питань щодо правильного застосування судами вищевказаної правової норми.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року справа № № 320/5115/17 прийнята до розгляду.

Відповідно до приписів п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Про зупинення провадження суд постановляє ухвалу (ч.4 ст.252 ЦПК).

Провадження у справі в такому випадку згідно п.14 ст.253 ЦПК зупиняється до закінчення перегляду іншої справи в касаційному порядку.

Ураховуючи, що спірні правовідносини у даній справі та у справі № 320/5115/17, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, є подібними і стосуються підстав та умов стягнення пені (неустойки) на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також зменшення цієї пені згідно положень ч.3 ст.551 ЦК України, на що посилається відповідач як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі, Київський апеляційний суд з метою ухвалення законного і обґрунтованого рішення та дотримання однакового застосування закону дійшов висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження у даній справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду

- 4 -

справи № 320/5115/17.

Доводи представника позивача про відсутність підстав для зупинення не грунтуються на приписах процесуального закону, зокрема п.10 ч.1 ст.252 ЦПК України, яка передбачає зупинення провадження і з викладених вище підстав.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що справа № 320/5115/17 прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду длявирішення виключної правової проблеми і формування єдиної правозастосовчої практики, що у свою чергу свідчить про підставність зупинення провадження у даній справі.

Окрім того, колегія суддів враховує, що такаж ж правова позиція щодо необхідності зупинення провадження у спорах про стягнення пені за депозитним договором викладена у цілому ряд постанов Верховного Суду, в тому числі у постанові від 11 листопада 2020 рокуу справі справа № 757/61563/19-ц за позовом ОСОБА_6 до АТ КБ «ПриватБанк» з повністю ідентичними фактичними обставинами по справі.

Керуючись п.10 ч.1 ст.252, п.14 ст.253, ст.260 ЦПК України,апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Зупинити апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк на рішення Печерського районного суду м.Києва від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 320/5115/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: