№ 207/3378/20
№ 2/207/46/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Мозоль О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просив суд: стягнути з відповідача на його користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в сумі 27 008,83 грн.; у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП 80 000 грн., судові витрати по справі в сумі 7 250,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2019 року по кримінальній справі № 207/1842/18 було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у прибуток держави у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також в межах вказаної кримінальної справи розглядався цивільний позов, який був задоволений частково, а саме, даним вироком суду було стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду: витрати на лікування у розмірі: 7 222,68 гривень; моральну шкоду у розмірі: 20 000,00 гривень; витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2 500, 00 гривень.

Не погодившись з такими висновками суду щодо цивільного позову, представником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області, оскільки розмір понесеної матеріальної шкоди, який був підтверджений відповідними доказами і визнаний обома сторонами під час судового розгляду справи та вже з урахуванням сплачених ОСОБА_2 коштів (6000,00 грн.), складав: 16 222,68 грн., а фактично було стягнуто 7 222,68 грн. (не врахувавши, що сплачені 6000,00 грн. вже були відраховані від суми понесених та заявлених витрат і відраховані судом повторно), а також не було враховано та залишено поза увагою заяву представника потерпілого про збільшення розміру позовних вимог (понесених додатково на триваюче лікування в розмірі 4 708 грн.) та 3 000,00 грн. перераховані потерпілому на картковий рахунок, а також не погодившись із розміром моральної шкоди в апеляційній скарзі просив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування у розмірі: 17 930, 68 грн. (16 222,68 грн. + 4708 грн. - 3000,00 грн.); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі: 80 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу - надану адвокатом, ОСОБА_3 , - у розмірі 5000,00 грн.;

Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду м. Дніпро від 20.11.2019 року вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою від 22 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу дводенний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач не отримував, відповідно вказані недоліки усунути не міг, тому судом 06.02.2020 року було постановлено ухвалу про повернення позивачу позову, якою роз`яснено що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Отже враховуючи заявлені та підтверджені витрати під час розгляду справи № 207/1842/18 та сплачені під час розгляду справи відповідачем 9000 тисяч гривень, витрати на лікування на дату постановлення ухвали апеляційного суду м. Дніпра (20.11.2019 року) складали: 17 930, 68 грн..

Окрім того, внаслідок скоєного правопорушення ОСОБА_2 внаслідок отриманих травм, позивачу була встановлена третя група інвалідності. Перебуваючи у рідних в Російській Федерації, позивач був вимушений продовжувати лікування, матеріальні витрати продовжують зростати.

Постійне місце проживання ОСОБА_4 - Російська Федерація у зв`язку з чим витрати пов`язані з матеріальною шкодою завданою здоров`ю на відшкодування перераховуються до гривні.

Наразі позивач лікує посттравматичний тромбофлебіт правої нижньої кінцівки, який виявився важким, лікуванню піддається погано. Загалом витрати на лікування зараз пов`язані саме з лікуванням тромбу. Йому призначені препарати «Элеквис» та «Фелебодия 600». Витрати на препарати, за відповідним курсом НБУ на визначені в чеках дати, складають 9 078,15 грн.

Таким чином з наведеного вбачається, що завдані ОСОБА_1 тілесні ушкодження потягли за собою значні витрати матеріального характеру, і до сьогоднішнього дня витрати продовжують зростати, при цьому, усіх цих витрат не було, як би ОСОБА_2 не порушив правила дорожнього руху, а тому справедливою і обґрунтованою є вимога про відшкодування винною особою - ОСОБА_2 , усіх понесених позивачем на сьогоднішній день у зв`язку із травмуванням витрат - у розмірі 27 008,83 грн.

У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Згідно до частини третьої вказаної статті, - «Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.»

Отже, ОСОБА_1 фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані тілесні ушкодження, так і пережив сильне емоційне потрясіння, після якого досі не може оговтатись. Кардинально змінився спосіб його життя необхідністю прикладення значних зусиль для його організації, оскільки він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, встановлена група інвалідності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування, саме моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, ОСОБА_1 фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані ушкодження, так і у зв`язку із тим, що у нього повністю змінився спосіб життя, його звички стали для нього більше не можливими, що здійснює неймовірний психологічний тиск, і невідомо скільки ще необхідно часу для встановлення більш-менш нормального способу життя. Він став інвалідом довічно, не може влаштуватися на роботу. Продовжує лікування.

Позивач був вимушених близько двох місяців перебувати на стаціонарному лікуванні та перенести оперативне втручання. На час більше ніж 40 (сорок) днів позивач повністю втратив можливість самостійно пересуватись. До сьогоднішнього дня стан його здоров`я не відновлено, він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, зокрема, - тростини (палиці для ходьби). Позивачу було надано висновок про необхідність протезування суглобу, призначено групу інвалідності. До сьогоднішнього дня ОСОБА_1 відчуває значні болі, у зв`язку з чим вимушений купувати та вживати знеболюючи препарати.

ОСОБА_1 вже не відновить свій стан здоров`я до того, яким він був до його травмування, та більше того, повинен буде постійно застосовувати допоміжні засоби для пересування, що звісно постійно відображатиметься на його психологічному та душевному стані, він не зможе повернутись до активного способу життя.

Усі пережиті страждання у зв`язку із завданням шкоди позивач оцінює у розмірі 80 000 грн., і вважає, що ця сума є цілком обґрунтованою та справедливою, а при її визначенні була врахована поведінка ОСОБА_2 , а саме, що останній залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому намагався допомагати у лікарні.

Згідно до даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, і здійснює господарську діяльність, що свідчить про спроможність ним виплатити компенсацію моральної шкоди саме у пред`явленому розмірі, і це буде справедливим та повною мірою відповідатиме дійсності.

Апеляційним судом встановивши всі обставини справи та перевіривши наявні матеріали справи, було встановлено, що судом першої інстанції ретельно не враховано доводів потерпілого щодо понесених витрат на триваюче лікування, які були понесені і заявлялися, тим самим, допустив істотні порушення вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на доводи зазначені в позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі мотивуючи тим, що він надавав матеріальну допомогу в тому розмірі, якому міг, перший час він постійно знаходився у лікарні, купував позивачу не тільки ліки, а і продукти харчування. Зазначив, що в нього скрутне матеріальне становище та дуже хворий син.

Вислухавши сторони, з`ясувавши обставини справи, та перевіривши їх письмовими доказами, суд доходить висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таки підстави.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.4).

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 23 липня 2019 року по кримінальній справі № 207/1842/18 було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у прибуток держави у розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами (а.с. 12-14).

Також в межах вказаної кримінальної справи розглядався цивільний позов, який був задоволений частково, а саме, даним вироком суду було стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду: витрати на лікування у розмірі: 7 222,68 гривень; моральну шкоду у розмірі: 20 000,00 гривень; витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 2 500, 00 гривень.

Не погодившись з такими висновками суду щодо цивільного позову, представником ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області, оскільки розмір понесеної матеріальної шкоди, який був підтверджений відповідними доказами і визнаний обома сторонами під час судового розгляду справи та вже з урахуванням сплачених ОСОБА_2 коштів (6 000,00 грн.), складав: 16 222,68 грн., а фактично було стягнуто 7 222,68 грн. (не врахувавши, що сплачені 6 000,00 грн. вже були відраховані від суми понесених та заявлених витрат і відраховані судом повторно), а також не було враховано та залишено поза увагою заяву представника потерпілого про збільшення розміру позовних вимог (понесених додатково на триваюче лікування в розмірі 4 708 грн.) та 3000,00 грн. перераховані потерпілому на картковий рахунок, а також не погодившись із розміром моральної шкоди в апеляційній скарзі просив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування у розмірі: 17 930, 68 грн. (16 222,68 грн.+ 4 708 грн. - 3 000,00 грн.); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі: 80 000 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу - надану адвокатом Скрипніком Ю. О., - у розмірі 5 000,00 грн..

Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду м. Дніпро від 20.11.2019 року вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 липня 2019 року щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства (а.с. 15-17).

Відповідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою від 22 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу дводенний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач не отримував, відповідно вказані недоліки усунути не міг, тому судом 06.02.2020 року було постановлено ухвалу про повернення позивачу позову, якою роз`яснено що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (а.с. 18).

Отже враховуючи заявлені та підтверджені витрати під час розгляду справи № 207/1842/18 та сплачені під час розгляду справи відповідачем 9000 грн., витрати на лікування на дату постановлення ухвали апеляційного суду м. Дніпра (20.11.2019 року) складали: 17 930, 68 грн.(а.с. 20-34).

Окрім того, внаслідок скоєного правопорушення ОСОБА_2 внаслідок отриманих травм, позивачу була встановлена третя група інвалідності (а.с. 19).

Перебуваючи у рідних в Російській Федерації, позивач був вимушений продовжувати лікування, матеріальні витрати продовжують зростати.

Постійне місце проживання ОСОБА_4 - Російська Федерація у зв`язку з чим витрати пов`язані з матеріальною шкодою завданою здоров`ю на відшкодування перераховуються до гривні.

Наразі позивач лікує посттравматичний тромбофлебіт правої нижньої кінцівки, який виявився важким, лікуванню піддається погано. Загалом витрати на лікування зараз пов`язані саме з лікуванням тромбу. Йому призначені препарати «Элеквис» та «Фелебодия 600». Витрати на препарати, за відповідним курсом НБУ на визначені в чеках дати, складають 9 078,15 грн (а.с. 35-40).

Таким чином з наведеного вбачається, що завдані ОСОБА_1 тілесні ушкодження потягли за собою значні витрати матеріального характеру, і до сьогоднішнього дня витрати продовжують зростати, при цьому, усіх цих витрат не було, як би ОСОБА_2 не порушив правила дорожнього руху, а тому справедливою і обґрунтованою є вимога про відшкодування винною особою - ОСОБА_2 , усіх понесених позивачем на сьогоднішній день у зв`язку із травмуванням витрат - у розмірі 27 008,83 грн.

У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

Згідно до частини третьої вказаної статті, - «Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.»

Отже, ОСОБА_1 фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані тілесні ушкодження, так і пережив сильне емоційне потрясіння, після якого досі не може оговтатись. Кардинально змінився спосіб його життя необхідністю прикладення значних зусиль для його організації, оскільки він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, встановлена група інвалідності.

Визначаючи розмір грошового відшкодування, саме моральної шкоди, суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, ОСОБА_1 фактично зазнав моральної шкоди як у зв`язку з фізичним болем через завдані ушкодження, так і у зв`язку із тим, що у нього повністю змінився спосіб життя, його звички стали для нього більше не можливими, що здійснює неймовірний психологічний тиск, і невідомо скільки ще необхідно часу для встановлення більш-менш нормального способу життя. Він став інвалідом довічно, не може влаштуватися на роботу. Продовжує лікування.

Позивач був вимушених близько двох місяців перебувати на стаціонарному лікуванні та перенести оперативне втручання. На час більше ніж 40 (сорок) днів позивач повністю втратив можливість самостійно пересуватись. До сьогоднішнього дня стан його здоров`я не відновлено, він втратив можливість пересуватись без допомоги сторонніх засобів, зокрема, - тростини (палиці для ходьби). Позивачу було надано висновок про необхідність протезування суглобу, призначено групу інвалідності. До сьогоднішнього дня ОСОБА_1 відчуває значні болі, у зв`язку з чим вимушений купувати та вживати знеболюючи препарати.

ОСОБА_1 вже не відновить свій стан здоров`я до того, яким він був до його травмування, та більше того, повинен буде постійно застосовувати допоміжні засоби для пересування, що звісно постійно відображатиметься на його психологічному та душевному стані, він не зможе повернутись до активного способу життя.

Усі пережиті страждання у зв`язку із завданням шкоди позивач оцінює у розмірі 80 000 грн., і вважає, що ця сума є цілком обґрунтованою та справедливою, а при її визначенні була врахована поведінка ОСОБА_2 , а саме, що останній залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди та в подальшому намагався допомагати у лікарні.

Згідно до даних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, і здійснює господарську діяльність, що свідчить про спроможність ним виплатити компенсацію моральної шкоди саме у пред`явленому розмірі, і це буде справедливим та повною мірою відповідатиме дійсності (а.с. 41).

Апеляційним судом встановивши всі обставини справи та перевіривши наявні матеріали справи, було встановлено, що судом першої інстанції ретельно не враховано доводів потерпілого щодо понесених витрат на триваюче лікування, які були понесені і заявлялися, тим самим, допустив істотні порушення вимог чинного законодавства.

До сьогоднішнього дня позивач не отримав ніякого відшкодування з боку відповідача.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стосовно вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частин 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку щодо правомірності звернення позивача ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування відповідачем ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 27 008 грн. 83 коп., завданої відповідачем ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась у зв`язку із порушенням відповідачем Правил дорожнього руху України, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином суд, враховуючи встановлені обставини у справі приходить до висновку, що з відповідача у відшкодування моральної шкоди на користь позивача слід стягнути 40 000 грн.. Суд вважає, що даний розмір відшкодування моральної шкоди відповідає принципу розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин 4- 6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Судом встановлено, що 01.06.2020 року між Адвокатом Пипою Альоною Олегівною та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги №64/20, за умовами якого адвокат Пипа А.О. на підставі усного чи письмового звернення клієнта приймає зобов`язання з надання юридичної допомоги, перелік якої наведено у п. 1 Договору та порядком і формою розрахунків, вартість яких зазначені в п.2 цього ж Договору. (а.с.9-11). Крім того, матеріали справи містять ордер адвоката на надання правничої допомоги. (а.с.8).

Проте, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесених витрат на правову допомогу під час розгляду справи № 207/1842/18 на суму 2500,00 грн..

Таким чином, стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, лише в сумі 5000,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 матеріальну шкоду у розмірі 27 008 (двадцять сім тисяч вісім) грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 завдану моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорока тисяч) грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу - у розмірі 5000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп., які складаються із витрати на правничу допомогу за Договором №64/20 від 01.06.2020 року, укладеним між адвокатом Пипа А.О. та ОСОБА_1..

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Встановити строк для ознайомлення з повним рішенням суду 27 вересня 2021 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.О. Бистрова