Справа №295/7954/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Єригіна І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати право спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку.

22.06.2021р. позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного будинку.

У заяві посилається на те, зазначений будинок був придбаний відповідачкою за спільні кошти за договором купівлі-продажу житлового будинку, від 19.09.2013 року посвідченим приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., та зареєстрованим в реєстрі за № 5410/119. Зазначає, що відповідачкою неодноразово заявляла, що будинок належить їй і вона може в будь-який момент позбавити його права проживати в ньому та виселити, а будинок продати без мого відома.

Вказане, на думку позивача, свідчить про наявність підстав вважати, що відповідач може без згоди позивача відчужити на користь третіх осіб вказане майно, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши заяву, матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункти 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові від 13.01.2020 року по справі № 922/2163/17 Верховний Суд вказав, що в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Предметом позову є визнання права спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку.

Сторони перебувають у шлюбі з 05.06.1996 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 19.09.2013 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , площею 64,0 кв.м. належить ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки 19.09.2013 року земельна ділянка кадастровий номер :09:002:0003, площею 0,0887 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 .

Як передбачено частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Беручи до уваги викладене, враховуючи вид та мету забезпечення позову враховуючи, що відповідач, як власник майна вправі розпорядитись ним у будь-який момент на власний розсуд, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, оскільки позивач, згідно змісту позову просить визнання права спільної сумісної власності на будинок та земельну ділянку суд вважає, що в такому випадку доцільним та співмірним позовним вимогам є забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на 1/2 частину нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , площею 64,0 кв. м.

Накласти арешт на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер :09:002:0003, площею 0,0887 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали негайно направити до Департаменту реєстрації Житомирської міської ради - для виконання та сторонам по справі - для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.М. Єригіна