ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1483/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2077/19 Категорія: 301030300 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретарПопова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Смаглій В.М. на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.05.2021 (повний текст складено 28.05.2021, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила провести поділ спільного майна подружжя, а саме, визнати за нею право власності на 1 / 2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1 / 2 частини автомобіля ДЕУ Ланос, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 25 000,00 грн., мотивуючи про те, що вказане майно набуте сторонами за час шлюбу, отже належить їм на праві спільної сумісної власності. Також зазначає, що автомобіль знаходиться у володінні відповідача, який має сплатити позивачу компенсацію вартості 1 / 2 частини у власності на таке майно.

22.06.2020 відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , яким просив визнати спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_2 , та автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаної квартири;

- припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку зазначеної квартири, сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 135 632,00 грн.;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яка належала ОСОБА_3 ;

- припинити право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку цього автомобіля, сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 20 250,00 грн.

В обґрунтування вказано на те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, як таке, що набуте за час шлюбу. В квартирі він проживає та одночасно проводить її ремонт, а автомобіль щоденно використовує по роботі на ПП «Надія» в місті Черкаси, де працює прорабом та контролює декілька будівельних об`єктів в різних місцях.

Відповідач працює та проживає в смт. Чорнобай Черкаської області в квартирі, яка була виділена їй ще під час шлюбу сторін, як службове житло.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що спірна квартира є неподільною. Її ринкова вартість становить 271 264,00 грн.

Автомобіль теж неподільна річ. Відповідно до висновку експерта від 11.06.2020 його вартість становить 40 500,00 грн.

Оскільки спірне майно є неподільним, подальше спільне володіння та користування є неможливим, ОСОБА_2 має потребу в автомобілі, яка у ОСОБА_3 відсутня, також остання проживає в смт. Чорнобай, де має службове житло, а він живе та працює в м. Черкаси у спірній квартирі, спірне майно має бути присуджене ОСОБА_2 з виплатою іншій стороні грошової компенсації.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.05.2021 первісні позовні вимоги задоволено повністю, а зустрічні частково.

Визнано спільною сумісною власністю сторін квартиру АДРЕСА_2 ; автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1 / 2 частину вказаної квартири за кожним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1 / 2 частку вказаного автомобіля DAEWOO LANOS, яка належала ОСОБА_1 .

Припинено право спільної часткової власності сторін на 1 / 2 частку автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1 / 2 частку автомобіля DAEWOO LANOS в сумі 20250,00 грн., за рахунок коштів внесених ОСОБА_2 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Черкаській області, відповідно до квитанції №ПН1306210 від 22.06.2020.

Зобов`язано ТУ ДСА у Черкаській області повернути ОСОБА_2 залишок грошових коштів у розмірі 135632,00 грн., які були ним внесені, як грошова компенсація за 1 / 2 частку спільного майна подружжя, на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у Черкаській області, відповідно до квитанції №ПН1306210 від 22.06.2020.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 10078,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 5949,90 грн.

Суд вказав, що майно, набуте сторонами за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, отже кожній зі сторін належить по 1 /2 частині такого майна. Оскільки спірний автомобіль перебуває у володінні ОСОБА_2 та є неподільною річчю іншому співвласнику має бути виплачена грошова компенсація за частку у власності на таке майно, яке переходить в одноосібну власність до іншого співвласника. Суд не погодився з доводами зустрічного позову про необхідність визнання за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру з виплатою грошової компенсації іншому співвласнику, оскільки вона іншого житла не має, отже припинення її права власності на єдине житло становитиме непропорційне втручання у право власності такої особи.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Смаглій В.М. 29.06.2021 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду у справі, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Вказує, що суд помилково вказав про повне задоволення первісних позовних вимог, адже позивач просила про стягнення на її користь в якості компенсації за половину автомобіля 25000,00 грн., а суд стягнув 20500,00 грн., отже такі вимоги задоволено частково. Суд не врахував доводи ОСОБА_2 про можливість припинення права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру з виплатою відповідної грошової компенсації, допустивши припущення можливого ускладнення її житлових прав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2005 по 16.01.2019.

ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.05.2008, посвідченим приватним нотаріусом черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В., зареєстрований в реєстрі за №1948.

Також ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 , набутий ним в 2016 році.

Тобто вищезазначене майно набуте сторонами під час шлюбу, що при судовому розгляді під сумнів ніким не ставилося.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1401/19-23 від 28.04.2020 квартира АДРЕСА_4 не підлягає поділу в рівних частинах між сторонами без зміни її цільового призначення. Можлива тільки сплата 1 / 2 частини ринкової вартості квартири однією зі сторін іншій.

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1400/19-23 від 28.04.2020 встановлено, що ринкова вартість житлової квартири АДРЕСА_4 станом на дату проведення дослідження становить (без ПДВ) 271264 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу, виконаного ТОВ «Земельне бюро», станом на 11.06.2020 ринкова вартість автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , становить 40500 грн.

Спір у справі наявний з приводу поділу вказаного спільного майна подружжя між його співвласниками, у тому числі, у спосіб припинення права власності на частку в майні в одного співвласника з виплатою йому грошової компенсації.

Правовідносини, які виникли між сторонами справи на підставі вищенаведених обставин, мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Також ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Крім того, з актуального правового висновку ВП ВС від 21.11.2018 у справі №372/504/17 вбачається, що по замовчуванню діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням вищенаведеного правового регулювання, а також позиції сторін у справі, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спірні квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, як набуті за час шлюбу.

Далі, частинами 1, 2 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 365 ЦК України регламентується питання про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, про що заявлено позовні вимоги в цій справі.

Так право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З урахуванням вищенаведеного правового регулювання, а також позиції сторін у справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що неподільну річ спірний автомобіль DAEWOO LANOS, слід залишити в одноосібній власності одного із співвласників з виплатою іншому співанику грошової компенсації за його частку у такому майні, припинивши спільну сумісну власність на нього.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на припинення її права власності на 1/2 частку автомобіля, що вбачається зі змісту її первісних позовних вимог, скаржник у справі, оспорюючи повністю рішення суду, не наводить аргументів проти такого розподілу автомобіля між співвласниками, отже висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними.

Надаючи оцінку доводам скаржника про необхідність припинення права власності на 1/2 частину у спірній квартирі в ОСОБА_1 з виплатою їй грошової компенсації, апеляційний суд враховує таке.

За вимогами ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.321 ЦК України).

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд у п. 36 справи "Андрій Руденко проти України" зауважує, той факт, що не має значення чи було судом присуджено компенсацію за таку втрату (майна) для питання щодо наявності певного виду втручання. Однак умови щодо компенсації є суттєвими для оцінки того, чи дотримав оскаржуваний захід справедливий баланс відповідно до ст. 1 Першого протоколу.

Як зазначалося вище, статтею 365 ЦК України регламентується припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників за наявності таких умов: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Таким чином, аналіз положень ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Вказане вбачається з правового висновку ВП ВС від 18.12.2018 у справі №908/1754/17.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

З роз`яснень Пленуму ВСУ, викладених в абз.3, 4 п.6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вбачається, що розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Крім того, в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

За обставин цієї справи частка співвласника ОСОБА_1 у спільній квартирі є значною (1/2), вона не має у власності іншого житла, отже позбавлення такої особи права власності на єдине житло, що їй належить, безсумнівно становитиме непропорційне втручання в право такої особи, що суперечитиме вимогам вищевказаних положень матеріального права.

При цьому всі доводи іншого співвласника, як викладені в зустрічній позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, з даного приводу не спростовують правильності таких висновків суду, адже проживання, на даний момент, ОСОБА_1 в іншому населеному пункті з можливістю використання нею службового житла чи можлива наявність в її нового чоловіка у власності іншого житла, не свідчать про справедливість та розумність підстав для позбавлення особи права власності на єдине житлове приміщення, яким вона володіє, та про пропорційній втручання в таке право з наданням пріоритету іншому співвласнику у викупі частки в праві на спільне майно.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість таких висновків суду у справі, апеляційна скарга не містить.

Одночасно апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що суд першої інстанції помилково вказав про повне задоволення первісних позовних вимог, адже позивач просила про стягнення на її користь в якості компенсації за половину автомобіля 25000,00 грн., а суд стягнув 20500,00 грн., отже такі вимоги задоволено частково.

Зазначена неточність підлягає виправленню при апеляційному перегляді справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи що предметом спору є вимоги про поділ майна, загальною вартістю 311764,00 грн., у зв`язку із задоволенням первісних позовних вимог у справі на 98 %, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за розгляд справи в суді першої інстанції має бути стягнуто 9876,44 грн. понесених в суді першої інстанції судових витрат, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 має бути стягнуто 6068,9 грн. понесених в суді першої інстанції судових витрат, за перегляд справи в апеляційному суді з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 має бути стягнуто 93,53 грн. судового збору.

Отже на підставі ст. 376 ЦПК України рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.05.2021 у даній справі слід змінити, вказавши про часткове задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 , та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами справи з урахуванням вищенаведених розрахунків апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.05.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя змінити, вказавши про часткове задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 , та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами справи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за розгляд справи в суді першої інстанції 9876,44 грн. понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6068,9 грн. понесених в суді першої інстанції судових витрат.

У решті рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 26.05.2021 у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 перегляд справи в апеляційному суді 93,53 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 07.10.2021.

Суддя - доповідач

Судді