РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд 29 жовтня 2019 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу звернувся ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що 29 грудня 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики, на підтвердження укладення якого відповідач склав розписку та передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти у сумі 37 000 доларів США із зобов`язанням повернути їх до 01 вересня 2018 року.

Зобов`язання повернення вищевказаної суми мало відбутися в наступному порядку: 29.12.2016 3000 (три тисячі) доларів США; до 10.03.2017 10000 (десять тисяч) доларів США; до 30.12.2017 12000 (дванадцять тисяч) доларів США; до 01.09.2018 12000 (дванадцять тисяч) доларів США. Загалом 37000 доларів США. Проте, у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув.

На момент звернення з позовом до суду відповідач із загальної суми позики повернув позивачу лише 10500 доларів США.

В судовому засіданні позивач та його представник розмір позовних вимог збільшили, просять суд вимоги задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог і стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2650 доларів США основного боргу; 1932 долари США 3% річних та понесені судові витрати по справі.

В судовому засіданні відповідач та його представник заявлені позовні вимоги не визнали, просять суд відмовити у їх задоволенні, свої заперечення мотивують тим, що вищезазначена розписка від 26 грудня 2016 року не є підтвердженням укладення договору позики та отримання відповідачем вищезазначеної суми коштів, оскільки реальної передачі грошей не відбулося. Вказана розписка написана з іншою метою. Сторони по справі позивач та відповідач спільно здійснювали господарську діяльність та були учасниками ТОВ «Комплектбудсервіс». Після виникнення певних розбіжностей у напрямках здійснення господарської діяльності, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили припинити вказану вище співпрацю, при цьому домовившись, що ОСОБА_2 зобов`язується сплатити ОСОБА_1 попередньо погоджену грошову суму в розмірі 37000 (тридцять сім тисяч) доларів США за відступлення частки у спільному бізнесі та відчуження нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Розписка ж від 26 грудня 2016 року була написана з метою фіксації домовленості між сторонами.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, зважаючи на встановлені результати, роботи відповідні правові висновки (вказаний правовий висновок викладений в постанові ВС від 09 жовтня 2019 року, справа №522/16082/14-ц, провадження №61-13199вс19; постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що справжня природа розписки від 26 грудня 2016 року немає нічого спільного з договором позики, фактично договір позики не укладався, відносини між сторонами, що склалися в даному випадку мають ознаки договором купівлі-продажу з розстрочкою платежу.

Зобов`язання відповідача перед позивачем в сумі 37000,00 доларів США за фактичне відступлення частки у спільній господарський діяльності (бізнесі) виконані, що підтверджується наданими позивачем розписками та листами, які були адресовані відповідачу та дослідженими в судовому засіданні.

В рахунок виконання зобов`язання на суму 26500,00 доларів США відповідачем запропоновано позивачу, а останнім погоджено передачу (оформлення) майнових прав на котедж, шляхом укладення договору пайової участі в будівництві котеджного містечка в с.Городок Рівненського району Рівненської області з метою отримання у власність будинку площею 94 кв.м. за вказівною позивача майнові права оформлено на ОСОБА_3 , укладено договір пайової участі в будівництві ТХВ 26 від 27 березня 2017 року.

Встановлені в судовому засіданні вище зазначені обставини підтвердив допитаний в якості свідка ОСОБА_3 .

В подальшому позивач надіслав відповідачу лист від 07 лютого 2019 року в якому підтверджується факт передачі майнових прав за договором пайової участі у будівництві котеджу в рахунок погашення заборгованості за розпискою від 29 січня 2016 року. (Фактично від 29 грудня 2016 року).

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні листом (повідомленням) (кс.копією) адресованого ОСОБА_2 з якої вбачається, що «Згідно розписки, написаної Вами власноручно і виданої Вами мені 29 січня 2016 року при свідках ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Ви зобов`язалися виплатити мені суму еквівалентну 37000 (тридцяти семи тисячам) доларів США. По даній розписці Вами було виплачено мені кошти у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) доларів США.

Останній платіж для повного погашення боргової суми повинен був згідно розписки здійснений до 01 вересня 2018 року. Але його так і не було здійснено.

Прошу в десятиденний термін погасити мені остаточну суму по розписці, а саме 26500 (двадцять шість тисяч п`ятсот) доларів США.

Примітка. У зв`язку з тим, що погасити всю суму по розписці у встановлені терміни Ви не зробили, Ви усно запропонували в рахунок погашення залишкової суми котедж, і на цю пропозицію я погодився, оформивши Договір пайової участі у будівництві №ТХВ 26 від «27» березня 2017 року, оформленому на ОСОБА_3 . Згідно цього Договору, котедж мав бути на 100% готовий та зданий в експлуатацію до 30 вересня 2017 року. Так, як котедж не завершено і не здано в експлуатацію, то прошу Вас повернути вказану залишкову суму по розписці у розмірі 26500 (двадцять шість тисяч п`ятсот) доларів США грошовими коштами. ОСОБА_1 - підпис 07.02.2019 р.; ОСОБА_3 підпис 07.02.2019 р.».

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили факт підписання ними тексту розписки від 29 грудня 2016 року. Факту передачі коштів в сумі 37000 (тридцяти семи тисячам) доларів США позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 вони не бачили.

Відповідно до ст.600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

04 жовтня 2017 року відповідачем було передано позивачу грошові кошти в розмірі 300 доларів США, про що позивач власноруч написав розписки при цьому зазначивши, що залишок боргу становить 3100 доларів США.

Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою (кс.копією) від 04 жовтня 2017 року з якої вбачається, що «Я, ОСОБА_1 -ч отримав 300 доларів в рахунок боргу. Залишок боргу 3100 доларів. Підпис.».

28 грудня 2017 року позивач отримав від відповідача грошові кошти в розмірі 2900 доларів США за базу по АДРЕСА_1 .

Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні розпискою (кс.копією) від 28 грудня 2017 року з якої вбачається, що «Я, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 Дві тисячі дев`ятсот доларів США в рахунок повного розрахунку за продану базу по АДРЕСА_1 . Підпис ОСОБА_1 - підпис, ОСОБА_7 підпис. Після вияснення котеджа.».

Таким чином, вказаний документ підтверджує факт виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем в сумі 37000,00 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

При цьому, між сторонами не існувало жодних інших відносин, пов`язаних з виконанням грошового зобов`язання, окрім обов`язку виплати позивачу відповідачем грошової суми за відчуження частки в спільній господарській діяльності, в тому числі за відчуження нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимоги не доведені позивачем та його представником, а спростовані відповідачем та його представником, що розписка від 29 січня 2016 року не є доказом укладення договору позики, оскільки за вказаною розпискою ОСОБА_2 не отримував від ОСОБА_1 коштів, вказана розписка складена з метою врегулювання порядку оплати частки в спільному бізнесі, заборгованість відповідача перед позивачем за відступлення частки в бізнесі погашена повністю, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

354 ЦПК України, ст.ст.545,600,626,627,1046,1047 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов