ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Херсон

справа № 766/24018/19

провадження № 22-ц/819/1681/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Склярської І.В.,
секретарАвтонагова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 18 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з липня 1992 року проживала із ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 ., мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

У липні 1993 року у них народилась донька - ОСОБА_5 , у свідоцтві про народження якої запис про батька зроблено з її слів.

З 1996 року вони проживали у подарованій її матір`ю квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , а у 2000 році за спільні кошти придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на яку оформили на її ім`я.

У 2004 році з метою купівлі квартири у новобудові за адресою: АДРЕСА_4 , було укладено договір про співробітництво при будівництві житлового будинку, внески за яким вони здійснювали за рахунок грошей, отриманих від продажу квартири по АДРЕСА_8 , та грошей, накопичених від спільної праці.

Право власності на квартиру № 12 було оформлено у вересні 2006 року на ім`я відповідача. В цій квартирі з вересня 2007 року по 15 грудня 2015 року вони з відповідачем та з дочкою проживали однією сім`єю.

Посилаючись на те, що зазначене майно набуте сторонами за час спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у період з 01.01.2004 року по 15.12.2015 року; визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_7 .

Рішенням суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що вона є особою, яка не брала участі у справі, проте її права оскаржуваним рішенням порушені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нею раніше ніж позивачем у справі було подано до ОСОБА_4 аналогічний позов щодо встановлення факту їх проживання однією сім`єю та визнання спірного майна спільною сумісною власністю, однак до участі у зазначеній справі її не залучили та як наслідок - не врахували доводи щодо права на спірне майно.

Висновки суду про обґрунтованість позовних вимог за відсутності належних і допустимих доказів, підтверджуючих факт спільного проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та ведення ними спільного господарства, а також щодо придбання спірної квартири за їх спільні кошти, вважає такими, що не відповідають обставинам справи та спростовуються довідкою виданою 11 листопада 2019 року головою правління ОСББ «Комфорт сервіс-1» та наданою відповідачем у справі за її ( ОСОБА_1 ) аналогічним позовом.

У письмових відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доводи скарги не визнали, висновки суду у спірних правовідносинах вважають правильними та обґрунтованими. Також вважають, що наявні підстави для закриття апеляційного провадження у справі, оскільки оскаржуваним рішенням суду не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 щодо предмета спору.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , щодо наявного у неї права апеляційного оскарження ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України підстав для закриття апеляційного провадження.

З огляду на матеріали справи, предметом спору в ній є право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають в шлюбі між собою.

При вирішенні спору, який виник між сторонами суд встановив, що 24.02.2004 року між ВАТ "Проектно-будівельна фірма "Херсонбуд" та ОСОБА_4 укладено договір № 07/02 про співробітництво при будівництві житлового будинку по АДРЕСА_4 .

12 вересня 2006 року ОСОБА_4 прийняв від ВАТ «Проектно-будівельна фірма «Херсонбуд» квартиру АДРЕСА_7 , право власності на яку зареєстровано в установленому законом порядку на його ім`я , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане Херсонською міською радою 18.10.2006 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 187543372 від 05.11.2019 року.

Суд встановив також, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з липня 1992 року до 15.12.2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу та, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка- ОСОБА_5 .

У цей період часу жодна із сторін у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

Із змісту судового рішення та письмової заяви відповідача слідує, що останній визнав позов та обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, тому ОСОБА_3 була звільнена від доказування відповідно до положень частини першої статті 82 ЦПК України.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права чи обов`язки цих осіб.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 - особи, яка не брала участі у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки, чи це рішення встановлює, змінює, обмежує, або припиняє права чи обов`язки заявника.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 зазначила, що вона, раніше, ніж позивачка у цій справі, в судовому порядку заявила до ОСОБА_4 аналогічні позовні вимоги щодо права власності на квартиру АДРЕСА_7 з підстав її придбання в період проживання із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2002 року до 14 лютого 2016 року .

Провадження у цивільній справі за її позовом відкрито 28 травня 2019 року та справа до цього часу не розглянута, в тому числі через те, що ОСОБА_4 під різними приводами неодноразово відкладав судовий розгляд. Вважає, що така процесуальна поведінка відповідача свідчить про його бажання уникнути справедливого розгляду заявлених нею позовних вимог, а оскаржуване нею рішення суду є способом «протидії цим вимогам».

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічний висновок щодо застосування статті 352 ЦПК України викладений у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 02 серпня 2021 року у справі №1522/19282/12, який відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що ухвалене судом першої інстанції рішення не містить суджень чи висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_1 щодо предмета спору, а в резолютивній частині рішення суд прямо не вказав про її права та обов`язки у відносинах із ОСОБА_4 щодо спірної квартири, в той час як її право власності на цю квартиру на час ухвалення судом рішення та на час розгляду справи судом апеляційної інстанції не підтверджено належними доказами, не є зареєстрованим в установленому законом порядку та не могло бути враховано судом при вирішенні цього спору, а потребує доказування, яке не може відбуватися на стадії апеляційного розгляду справи, тому не є безумовним та очевидним та носить характер ймовірності, колегія суддів зробила висновок про те, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися.

З огляду на викладене, відкрите за її скаргою апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

При цьому колегія суддів враховує, що інтерес ОСОБА_1 полягає у єдності предмета, щодо якого у неї та у ОСОБА_3 виник спір із ОСОБА_9 , однак безпосереднім учасником спору, який розглянутий судом з ухваленням рішення в цій справі, ОСОБА_1 не являється та до кола належних відповідачів не належить, як і не є особою, на права та обов`язки якої щодо однієї із сторін може вплинути рішення у цій справі, оскільки наявність цих прав чи обов`язків носить самостійний характер та підлягає доведенню у іншому провадженні, відкритому за її заявою.

З огляду на викладене, інтерес ОСОБА_1 полягає у реалізації нею в іншому судовому процесі обов`язку доказування і подання доказів щодо обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог у спорі із ОСОБА_4 .

Наведене питання врегульовано положеннями статей 81, 82 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені щодо певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі в справі, в якій такі обставини були встановлені (частина перша статті 81, частини четверта, п`ята статті 82 ЦПК України).

Враховуючи, що ОСОБА_1 не брала участі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання майна спільною сумісною власністю, вона не обмежена у праві спростувати у загальному порядку обставини, встановлені рішенням у цій справі, тому несприятливі наслідки його ухваленням для неї не наступили та вона не є особою, яка згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України має право апеляційного оскарження цього рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 352, пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 вересня 2020 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: Л. П. Воронцова

І. В. Склярська

Повний текст ухвали складено 11 жовтня 2021 року

Суддя Л. В. Пузанова