Справа № 234/2711/21
Провадження № 2/234/2211/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Берліна А.Д., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Берзінь С.Л., перекладача Дегтярьової Н.А., представника відповідача адвоката Крушинського В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та у її вихованні, про визначення способів участі батька у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

26.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та у її вихованні, про визначення способів участі батька у вихованні дитини, та обґрунтував позов тим, що у червні 2018 року у м.Абу-Дабі познайомився із відповідачем ОСОБА_2 . З кінця липня 2018 року вони стали проживати разом без реєстрації шлюбу поза межами України. Від фактичних шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя між ними не склалося та сторони припинили спільне проживання. Дитина проживає разом із матір`ю, спору про визначення місця її проживання немає. Позивач матеріально підтримує відповідачку разом із дитиною. З дня народження дитини до серпня 2020 р. позивач проводив вільний час із дитиною, спілкувався із нею, гуляв. При цьому він прокидався кожного дня о 4-00 год. ранку, працював декілька годин, а потім між 06-00 год та 07-00 год прокидався ОСОБА_4 , а вже о 09-00 год ранку готував йому сніданок. Позивач зазначив, що купував сину іграшки, здійснював його гігієнічний догляд. 15 серпня 2020 р. відповідач виїхала з Оману до України.

Починаючи з серпня 2020 року позивач часто приїздив до м. Краматорська для того, щоб відвідати дитину. Бачився з дитиною з дозволу відповідача по декілька годин, на прохання позивача залишити дитину хоча б на один вихідний день відповідач ставилася негативно.

Відносини сторін з приводу побачень з дитиною погіршились у жовтні 2020 р. Відповідач почала чинити безпідставні перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, зокрема, критикувала будь-які дії позивача, не давала часу для вільних прогулянок, почала ображати позивача словесно. Не зважаючи на бажання позивача бути частиною життя дитини, бути його справжнім батьком, відповідач, починаючи з листопада 2020 р. з невідомих причин не надає позивачу можливості бачитись з дитиною, спілкуватися з нею, виховувати її та проводити час спільно.

Позивач зазначає, що відповідач поводиться агресивно та всіляко ухиляється від будь-яких форм спілкування із позивачем. Через перешкоди з боку відповідача позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та у її вихованні та про визначення способів участі батька у вихованні дитини.

Просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини шляхом визначення позивачу перелічених у позовній заяві способів участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Позивач просить визначити йому наступні способи участі у вихованні сина: щотижнево у понеділок, вівторок, середу та четвер з 15-30 год до 19-00 год шляхом відвідування з дитиною місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, у присутності матері до досягнення дитиною двох років, а починаючи з двох років без присутності матері; другу та четверту суботу місяця з 12-00 год суботи до 12-00 години неділі, після досягнення дитиною двох років, шляхом систематичних зустрічей з дитиною за місцем проживання батька, без присутності матері, з урахуванням режиму дня, бажання та стану здоров`я дитини; протягом шести годин у свята «Новий Рік» (1 січня), «Різдво Христове» (7 січня і 25 грудня), «Пасха / Великдень» (згідно з календарем на поточний рік), «Трійця» (згідно з календарем на поточний рік), «День праці» (1 травня), «День перемоги» (9 травня), «День Конституції України» (28 червня), «День незалежності України» (24 серпня), «День захисника України» (14 жовтня), та щорічно у день народження дитини (09 липня) за попередньою домовленістю між батьками у присутності матері до досягнення дитиною двох років, а починаючи з двох років без присутності матері; спільний відпочинок для оздоровлення дитини взимку, в тому числі в період зимових канікул протягом 7 календарних днів; в літній період, в тому числі в період літніх канікул протягом 21 календарного дня, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, у присутності матері до досягнення дитиною двох років, а починаючи з двох років без присутності матері.

Для цього позивач просить, також, зобов`язати ОСОБА_2 кожного разу за один день до дня запланованої зустрічі з дитиною надавати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування або навчання дитини, а у разі настання таких змін, повідомляти його про це особисто на наступний день з дня настання таких змін.

08.06.2021 року позивач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що до народження спільної дитини сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за межами України, відповідач був проти народження спільної дитини. Після народження дитини між сторонами почали виникати конфлікти стосовно питань виховання дитини та гігієни батька дитини в період часу, коли він приїжджав до сина. Батько дитини не брав участі в догляді за сином, його вихованні, розвитку, годував сина чіпсами та кока-колою, що призводило до розладу травлення у дитини. Після народження дитини сторони фактично припинили проживання однією сім`єю. Позивач постійно нехтував сімейними цінностями. Між сторонами виникали сварки, свідком яких нерідко ставала їх малолітня дитина, що негативно відобразилось на психічному стані сина. З січня 2020 року відносини між сторонами значно погіршились. Відповідач з сином приїхали до ОСОБА_5 , де перебував позивач, та проживали в готелі. Внаслідок агресії з боку позивача, застосування погроз та фізичного насилля, відповідач зазначає, що декілька разів викликала охорону готелю та відселялась від позивача до окремої кімнати. Через карантинні обмеження вона не мала можливості повернутись в Україну. Після повернення до України, в серпні 2020 року, вона декілька разів на тиждень приводила дитину на зустріч з батьком, однак, кожного разу між позивачем та відповідачем виникали сварки, з приводу її відмови мешкати разом. Під час сварок позивач ображав її, принижував її та погрожував викрасти дитину, помістити сина з 4-х років в інтернат в країні свого походження, через що вона постійно перебувала в стані стресу. Зазначає, що позивач постійно принижує її в присутності дитини. Вихованням дитини позивач не займався. Відповідач зазначає, що вона не заперечувала та не заперечує проти побачень батька з дитиною, однак у присутності матері, оскільки дитина внаслідок свого малолітнього віку та сильної емоційної прив`язаності до матері ще не може без шкоди для її психологічного стану перебувати без присутності матері. З цією метою, вона сумлінно приводила для таких побачень з батьком сина до місця проживання позивача в Україні. Однак, внаслідок того, що між сторонами склались напружені відносини та непорозуміння щодо ряду питань участі кожного з батьків у вихованні дитини, черговий такий візит закінчився конфліктом, внаслідок якого позивач завдав їй фізичних ушкоджень, і така поведінка є зараз предметом розгляду правоохоронних органів. На підставі такого звернення відносно позивача відкрито кримінальне провадження №0000131 за ч.1 ст. 125 КК України. Матеріальну допомогу позивач надає шляхом переказу грошей через ОСОБА_6 , в розмірі, який він вважає потрібним. У зв`язку з частими спалахами гніву позивача, вона вважає, що така поведінка негативно відображається на здоров`ї дитини, а тому заперечує проти позовних вимог в частині встановлення таких частих зустрічей батька з дитиною, щодо зустрічей батька з дитиною без присутності матері з двох років. З метою створення належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вона вважає за необхідне забезпечити зустрічі батька з дитиною 1 раз на місяць в присутності матері дитини та в присутності соціального працівника або психолога у світлу пору доби; в не примусовому для дитини порядку. Відповідач просить суд врахувати те, що позивач вчинив домашнє насилля, яке підтверджено документально та з приводу чого відкрито кримінальне провадження, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Відношення позивача до неї та дитини характеризується грубістю. Він емоційно неврівноважений та схильний до моральних та фізичних образ. Зазначає, що внаслідок зазначеної вище протиправної поведінки позивача, яка відбулась в присутності сина, у дитини почали розвиватись страхи та боязнь батька, тому вважає, що існує необхідність звернутися до дитячого психолога для надання дитині необхідної реабілітації. Вважає, що така поведінка позивача не припиниться в майбутньому і він надалі буде вчиняти домашнє насилля щодо неї та сина. З метою збереження психологічного здоров`я дитини для неї важливо налагодити надійні, передбачувані стосунки з найближчим оточенням, виключити загрозу фізичного та психологічного насильства, забезпечити сприятливі психоемоційні стосунки з дитиною, уникати повторного травмування через агресивну, непередбачувану поведінку позивача. Крім того зазначає, що вона не обізнана з умовами проживання позивача. З метою створення належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне забезпечити зустрічі батька з дитиною 1 раз на місяць в її присутності та в присутності соціального працівника або психолога у світлу пору доби не в примусовому для дитини порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково показав, що бажає приймати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним. Відповідач перешкоджає йому у здійсненні батьківських прав та обов`язків у відношенні сина. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з підстав зазначених у позовні заяві. Додатково показав, що визначені позивачем способи участі у спілкуванні та вихованні сина є співмірними та відповідає інтересам дитини.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Крушинський В.В. позов визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позов. Просив задовольнити позов частково та визначити такий спосіб участі позивача у вихованні сина забезпечити зустрічі батька з дитиною 1 раз на місяць в присутності матері - ОСОБА_2 та в присутності працівника Служби у справах дітей або психолога у світлу пору доби в не примусовому порядку для дитини. Зазначив, що саме такий спосіб участі батька є достатнім, на даний час, а встановлення способів участі батька на майбутнє не відповідатиме інтересам дитини.

В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Краматорської міської ради не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з перебуванням у тарифній відпустці та Висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення способу участі у вихованні малолітнього ОСОБА_3 . Судом в порядку ст.223 ЦПК України визнано можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши учасників судового процесу, проаналізувавши зібрані в справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.08.2019 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, малолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Краматорськ Донецька область. Батьками дитини зазначені ОСОБА_1 , громадянин Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, та ОСОБА_7 , громадянка України.

Позивач та відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Згідно довідки № 837 від 30.10.2019 року ДМС України в Донецькій області, ОСОБА_3 є громадянином України з 09.07.2019 року.

Дитина мешкає разом із матір`ю ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньопереміщених осіб від 30.08.2019 року № 1426-, договором оренди квартири від 18.08.2020 року.

За вказаною адресою відповідачем, також, укладено декларацію із лікарем педіатром, про надання дитини первинної медичної допомоги. (декларація № 0001-3ХХ4-4600).

Відповідач у відзиві зазначила, що не заперечувала та не заперечує проти побачень позивача із сином. Однак, у зв`язку з тим, що між нею та позивачем склалися напружені відносини та непорозуміння щодо ряду питань участі кожного за батьків у вихованні дитини, вважає доцільним визначення такого способу участі батька у вихованні дитини, який зазначений у її відзиві на позов. Вказала, також, що позивачу притаманна агресія у поведінці щодо неї, внаслідок чого були внесені відомості до ЄРДР за ст.125 ч.1 КК України (№ провадження 0000131). Вказана поведінка позивача викликає у неї побоювання щодо можливості його аналогічного ставлення й до дитини.

За приписами положень принципу 6,7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її виховання та навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

За приписами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За змістом цих норм права, той з батьків, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з яким проживає дитина не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Частинами 1, 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Представником позивача, в обгрунтування позиції за позовом, надані: копія заяви ОСОБА_1 про розшук дитини 02.06.2021 року, копія талону повідомлення ЄО № 21582 від 02.06.2021 року, копія заяви ОСОБА_1 про вчинення злочину від 02.06.2021 року, копія талону повідомлення ЄО № 21583.

В обгрунтування своєї позиції, відповідачем надані суду: копія її переписки, копії чеків, копія витягу з ЄРДР, копія талону повідомлення про прийняття від неї 27.01.2021 року заяви про кримінальне правопорушення, копії довідки з травмпункту про наявність у неї тілесних ушкоджень.

При оцінці вказаних доводів суд виходить з того, що вони свідчать про напружені стосунки між позивачем та відповідачем по справі з приводу спілкування та виховання спільного сина, який є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на долю дитини, в таких випадках, випадає найбільше страждань та втрат.

Щодо копії переписки яка долучена відповідачем на англійській мові суд зазначає, що надання її без засвідченого перекладу на українську мову перешкоджає суду належним чином визначити її відношення до обставин справи.

Надані відповідачем чеки щодо придбання товарів памперсів, дитячого харчування за грудень 2020р. та січень-березень 2021 року та оплата комунальних послуг орендованої квартири за лютий 2021 року не стосуються предмету спору, оскільки в даній справі судом вирішується питання щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а не щодо обов`язків батька утримувати дитину.

Крім того, відповідач зазначає, що внаслідок протиправної поведінки позивача, яка відбулась в присутності сина, у дитини почали розвиватись страхи та боязнь батька, тому вважає, що існує необхідність звернутися до дитячого психолога для надання дитині необхідної реабілітації. Вважає, що така поведінка позивача не припиниться в майбутньому і він надалі буде вчиняти домашнє насилля щодо неї та сина. Разом із тим суд враховує, що до теперішнього часу суду не надано підтверджень того, що саме поведінка позивача викликає у дитини страх у спілкуванні з ним, та що з цих підстав відповідач зверталася за психологічною допомогою до дитячого психолога.

Щодо копії витягу з ЄРДР, копії талону повідомлення про прийняття від ОСОБА_8 27.01.2021 року заяви про кримінальне правопорушення, копії довідки з травмпункту про наявність у неї тілесних ушкоджень, суд зазначає, що без їх належної оцінки відповідним судом, вказані докази не можуть мати беззастережне доказове значення під час вирішення іншої справи. Досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 Кримінального кодексу України (умисне легке тілесне ушкодження), не завершилось судовим розглядом, зібрані під час досудового розслідування докази не були піддані аналізові й не оцінені судом, результати такого аналізу та дослідження не знайшли свого викладу у відповідному акті правосуддя.

Згідно висновку органу опіки та піклування №01-49/4102 від 06.08.2021 року, враховуючи інтереси малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його вік, психологічні особливості, повсякденний життєвий уклад; відсутність інформації, яка б негативно характеризувала ОСОБА_1 , або яка б свідчила про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним визначити слідуючи способи участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- шляхом відвідування з дитиною місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, у присутності матері, за попередньою домовленістю, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини;

- часовий проміжок для участі у вихованні малолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним - у понеділок, середу та п`ятницю з 16.00 до 19.00, під час перебування батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Україні, у присутності матері, до налагодження стосунків батька з дитиною;

- щороку протягом трьох годин на свята: «Новий рік», «Різдво Христове», «Пасха», «Трійця», «День праці», «День перемоги», «День Конституції», «День незалежності України», «День захисника України», та щорічно у день народження дитини 09 липня, за попередньою домовленістю, у присутності матері;?

- попередньо погоджувати з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , час спілкування з сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я;

- по досягненню трирічного віку у разі відновлення взаємовідносин між сином та батьком, під час перебування його в Україні: щотижнево у понеділок, середу та п`ятницю з 16.00 до 19.00 за місцем проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відвідування з сином місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, з урахуванням режиму дня, бажання та стану здоров`я дитини, без присутності матері.

Суд погоджується з висновком Органу опіки та піклування щодо визначених способів участі батька позивача по справі у вихованні та спілкуванні із сином днів, часів та місць спілкування.

Щодо наданого представником позивача копії договору найму позивачем житла в м.Краматорську в обгрунтування вимог в частині спілкування із сином за місцем свого проживання та залишати дитину на ночівлю, суд зазначає, що вказаний договір містить лише відомості щодо загальної площі та технічного стану житла та не містить відомостей щодо облаштування його відповідно до потреб дитини.

Щодо доводів представника відповідача про вирішення спору на майбутнє, суд виходить з того, що судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Щодо доводів відповідача про необхідність проведення працівником служби у справах дітей бесіди з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини, суд вважає їх такими, що не підлягають врахуванню, оскільки відповідач жодного разу не з`являлась в судові засідання, скориставшись своїм процесуальним правом на участь у справі через представника та, за повідомленням представника органу опіки та піклування в судовому засіданні, спілкування із відповідачем відбувається лише в телефонному режимі. Таким чином, на переконання суду, відповідач свідомо ухиляється від особистої участі під час вирішення питання щодо участі позивача у спілкування та вихованні їх спільного сина.

Згідно ст.7 Конвенції про контакт з дітьм и ( Конвенцію ратифіковано з заявою Законом N 166-V від 20.09.2006, дата підписання: 15.05.2003, дата ратифікації Україною: 20.09.2006 , дата набрання чинності для України: 01.04.2007) - Під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: a) забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; b) заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; c) забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, зокрема відсутності доказів, які б підтверджували неналежне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, доказів особистої неприязності дитини до батька, чи доказів обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, наявності особистих конфліктів між сторонами, які не повинні порушувати інтереси дитини, з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та найважливіших інтересів дитини, суд вважає обґрунтованими висновки Органу опіки та піклування щодо визначення порядку та способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина, оскільки визначеним порядком в повній мірі дотримано справедливу рівновагу між інтересами дитини та інтересами батьків.

Водночас, суд звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі батька у вихованні сина.

Крім того, визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме віковим потребам малолітньої дитини, узгоджується з режимом дня дитини та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини.

Проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері до досягнення дитиною 3-х років може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, не має повноцінного контакту з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності сина до батька.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, має можливість морально підготувати дитину до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька з сином.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2021 року представником позивача подано клопотання про долучення до справи доказів судових витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 15 000 грн., а саме: договір про надання правової допомоги від 11.02.2021 року; акт наданих послуг від 03.09.2021 року, квитанції про сплату позивачем грошових коштів представнику за договором про надання професійної правничої домомоги.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Постанова ВС від 19.07.2021 року у справі № 910/16803/19.

ВС КАС у постанові від 13.12.2018 р. у справі № 816/2096/17 виклав позицію, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яку саме кількість часу витрачено на відповідні дії. Таким чином, важливим є вказати саме обсяг наданих адвокатом послуг і їх вартість, при цьому доводити, що адвокат витратив на свою роботу вказану ним кількість часу, закон не вимагає.

Суд враховує, що наданий представником позивача розрахунок містить необхідні відомості щодо обсягу послуг та їх вартості, є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, у зв`язку із чим позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 1362,00 грн. (908 грн. за подання позову та 454 грн. за подання заяви про забезпечення позову), суд зазначає, що вказані витрати підлягають задоволенню частково у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подання позову 908 грн. Понесені витрати в розмірі 454 грн. Не підлягають відшкодуванню у зв`язку з тим, що постановою Донецького апеляційного суду від 26.08.2021 року ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 29 квітня 2021 року про забезпечення позову скасована та відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.3, 4, 7, 19, 141, 150, 153, 157, 159 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, Конвенцією про контакт з дітьми, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та у її вихованні, про визначення способів участі батька у вихованні дитини задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні спільної дитини шляхом визначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , способів участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити такі способи участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-шляхом відвідування з дитиною місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, у присутності матері, за попередньою домовленістю, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дитини;

-часовий проміжок для участі у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкуванні з ним у понеділок, середу та п`ятницю з 16-00 год. до 19-00 год. під час перебування батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Україні, у присутності матері, до налагодження стосунків батька з дитиною;

-щороку протягом трьох годин на свята: «Новий рік», «Різдво Христове», «Пасха», «Трійця», «День праці», «День перемоги», «День Конституції», «День незалежності України», «День захисника України», та щорічно у день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_5 , за попередньою домовленістю, у присутності матері;

-попередньо погоджувати з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , час спілкування з сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням режиму дня дитини та стану її здоров`я;

-по досягненню трирічного віку у разі відновлення взаємовідносин між сином та батьком, під час перебування його в Україні: щотижнево у понеділок, середу та п`ятницю з 16-00 год. до 19-00 год. за місцем проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відвідування з сином місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних громадських місцях, з урахуванням режиму дня, бажання та стану здоров`я дитини, без присутності матері.

Зобов`язати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , кожного разу за один день до дня запланованої зустрічі з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування або навчання дитини, а, в разі настання таких змін, повідомляти його про це особисто на наступний день з дня настання таких змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 понесені судові витрати в загальному розмірі 15 908 грн (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісім гривень 00 коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Повний текст рішення складений 08.09.2021 року.

Суддя Краматорського міського суду Г. С. Лебединець