Провадження 22-ц/812/1779/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача Лобана О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну №490/3586/21 за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп»

на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 липня 2021 року під головуванням судді Саламатіна О.В. в приміщенні того ж суду, за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Дніпрофінансгруп" до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра", Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення майна з - під арешту,-

встановив:

В травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Дніпрофінансгруп" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення майна з - під арешту.

В позові зазначено, що Центральним відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області 13 травня 2013 року відкрито виконавче провадження №37863459 з примусового виконання виконавчого документа про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» кредитної заборгованості. В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника ОСОБА_1 . В подальшому постановою державного виконавця від 23 червня 29014 року, виконавчий лист повернуто без виконання на підставі п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з неможливістю звернення стягнення на майно через мораторій.

21 липня 2020 року ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» уклало з ПАТ КБ «Надра» договір про відступлення права вимоги до боржників, майнових поручителів, в тому числі і за кредитним договором і за договором іпотеки укладеним ВАТ КБ «Надра» із ОСОБА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 липня 2021 року провадження по справі закрито, в зв`язку з тим, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому ТОВ "ФК Дніпрофінансгруп" не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, оскільки позивач може оскаржити дії державного виконавця в порядку визначеному "Розділом VII" ЦПК України.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору та договору іпотеки, заборгованість не погасила, то у позивача, як правонаступника ПАТ КБ «Надра» виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке відповідно до договору відбувається на підставі права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Реалізації такого права перешкоджає наявність арешту на майно боржника, тобто ОСОБА_1 . Апелянт вказує, що арешт майна із заходу забезпечення виконавчого провадження перетворюється на неправомірне обмеження права позивача, як іпотекодержателя нерухомого майна на звернення стягнення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «НАДРА» 15 травня 2007 року укладено Кредитний договір №08/05/2007/840 К 343 на виконання якого останнім надано ОСОБА_1 кредит, у сумі 29 940 доларів США.

З метою належного виконання основного зобов`язання, яке витікає з вказаного кредитного договору між позивачем та відповідачкою 15 травня 2007 року було укладено Іпотечний договір №б/н, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. за №1530, за яким в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_2 , передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з порушенням виконання умов вказаного Кредитного договору Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-1254 від 26 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості по кредитному договору у розмірі 27 649 доларів США.

05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-Ь від 22 травня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та TOB ФК «Дніпрофінансгруп» 21 липня 2020 року укладений договір про відступлення прав вимоги, посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №203 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. За умовами даного договору TOB ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором №08/05/2007/840 К 343 від 15 травня 2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» та договором іпотеки №б/н від 15 травня 2007 року, укладеним між тими ж сторонами.

Відповідно до умов Договору іпотеки №б/н від 15 травня 2007 предметом іпотеки є цілий житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, Миколаївська області 13 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження №37863459 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості.

Також з метою забезпечення належного виконання вказаного виконавчого листа, постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37863459, виданий 25 березня 2014 року, накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта: Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень (Номер запису про обтяження: 6633337) та (Номер запису про обтяження: 5121194 (спеціальний розділ).

На теперішній час, виконавче провадження №37863459 з виконання виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва №2-1254 від 26 лютого 2013 є завершеним, а виконавчий документ повернутий на підставі п.9 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з неможливістю стягнення нерухомого майна через мораторій.

Відповідно до п.5.3 Іпотечного договору №б/н від 15.05.2007 який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О.В. за №1530 звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»,

Закриваючи провадження у даній справі, районний суд виходив з того, що предметом даного спору є скасування арешту на все нерухоме майно ОСОБА_1 , накладеного державним виконавцем у виконавчому провадженні №37863459, на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2-1254/10, тоді як іпотечний договір від 15 травня 2007 року стосується лише одного об`єкта - житлового будинку розташованого на АДРЕСА_1 . Також, в рішенні зазначено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2-1254/10 про стягнення з неї кредитної заборгованості не виконано, а позивачем не заявлено вимогу про визнання права власності, як на все нерухоме майно ОСОБА_1 , так і на житловий будинок розташований на АДРЕСА_1 .

Крім того, суд зазначив про встановлення факту оскарження позивачем дій державного виконавця вчинених у виконавчому провадженні де арешт накладено з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому суд вказав, що ТОВ "ФК Дніпрофінансгруп" не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, оскільки позивач може оскаржити дії державного виконавця в порядку визначеному "Розділом VII" ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (частина перша, п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В заявленому позові ТОФ ФК «Дніпрофінансгруп» не наводить доводи стосовно неправомірності дій державного виконавця щодо накладення арешту, а викладаючи вимогу про зняття арешту з майна, зазначає про те, що відповідно до положень договору про іпотеку, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на арештоване майно має відповідні речові права, а саме право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, ТОФ ФК «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду на захист свого речового права на арештоване нерухоме майно, у порядку встановленому ст.ст. 59, 60, який регламентований в даній нормі Законом України «Про виконавче провадження», як «інший випадок».

Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Проте, вирішуючи питання щодо закриття провадження у даній справі, суд, не врахував, що на майно, яке є предметом іпотеки, де іпотекодержателем є позивач ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та володільцем речових прав на дане майно на законних підставах (речове право на чуже майно), про що він наголошує в позовній заяві, накладено арешт, який перешкоджає останньому вільно реалізовувати свої речові права та розпоряджатися іпотечним майном, тому з метою усунення перешкод у володінні і розпорядженні майном подано відповідну позовну заяву.

Таким чином підставою даного позову є наявність спору про право та позивач подає його з метою захисту права власності чи іншого речового права, то ці спори слід розглядати за правилами цивільного судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Оскільки підставою позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на невизначене майно боржника, що перешкоджає позивачу в зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», такий позов спрямований на захист цивільних прав позивача.

Тобто, характер спірних правовідносин, стосувалися порушення права позивача на задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника, вказує що даний спір є цивільно-правовим, який треба розглядати за правилами цивільного судочинства.

При цьому, незаявлення позовних вимог саме у вигляді визнання права власності на арештоване майно, на що вказував суд, як на підставу неможливості розгляду даної справи в порядку цивільного провадження, не спростовує наведеного висновку, оскільки позивач посилається на фактичне володіння речовим правом на це майно, тому така вимога не є необхідною, для захисту його порушеного права.

За такого висновок суду стосовно того, що оскільки ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» є фактично учасником виконовчого провадженні, то не може бути позивачем, є неправильним.

Наведене відповідає висновкам, викладеним в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяла станом на 23.06.2014 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно зі статтею 383 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи. А частина друга статті 384 ЦПК України

В позовній заяві не наведено доводів стосовно неправомірності дій державного виконавця, як вважав суд, до того ж виконавче провадження на даний час закрито постановою 23 червня 2014 року.

Передчасними також є посилання суду на те, що арешт накладено на все майно відповідачки ОСОБА_1 тоді, як іпотечний режим стосується лише окремого нерухомого майна, оскільки таке не впливає на спосіб захисту порушеного права, а може бути предметом дослідження лише при розгляді спору по суті.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала районного суду підлягає скасуванню з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду спору по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 379, 382 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 26 липня 2021 року скасувати, матеріали вказаної позовної заяви направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Судді Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова