Справа № 0907/2-3602/2011
Провадження № 2-п/344/83/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кузнєцової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення від 07.06.2012 в цивільній справі №0907/2-3602/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №4/07/26-05 від 19.06.2007,-

ВСТАНОВИВ :

06.10.2021 адвокат Якубовський О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення від 07.06.2012 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №4/07/26-05 від 19.06.2007, яким позов задоволено. Таку заяву подано поряд із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Щодо підстав поновлення строку на подання такої заяви вказує, що на адресу відповідача ОСОБА_1 повістки не надходили; у матеріалах справи відсутні відомості щодо ОСОБА_1 за відповіддю із адресного бюро. На час розгляду, була відсутня інформація про адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки ОСОБА_3 .

Разом з цим, вона набула у власність квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2010 за адресою АДРЕСА_1 , де фактично проживала з часу її набуття, проживає і досі, та є зареєстрованою.

Таким чином, не була повідомлена про розгляд справи. Вона не отримувала ні копію заяви, ні копію заочного рішення суду від 06.07.2012, ні інших судових рішень у справі.

Їй не було відомо про наявність виконавчих проваджень у справі (№34579572, №66576533) щодо неї аж до часу блокування її рахунків приватним виконавцем Витвицьким В.В. у таких виконавчих провадженнях у вересні 2021 року.

Як вбачається із матеріалів справи ( а.с. 245) із матеріалами справи заявниця ознайомилась через свого представника 27.09.2021 і у десятиденний строк звернулася із даною заявою.

Відповідно до норми статті 127 ЦПК України заява розглянута без повідомлення учасників.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви, викладені у заяві, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без розгляду, з наступних підстав:

Згідно пункту 13 частини 1 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017 року), судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з статтею 73 ЦПК України (в редакції 2004 року), суд поновлює строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦПК України (в редакції 2004 року), заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. ст. 126, 127 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За частиною 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

07.06.2012 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі №0907/2-3602/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №4/07/26-05 від 19.06.2007, постановлено заочне рішення, яким позов задоволено.

Відповідно до адресної довідки, виданої 18.11.2010 адресним бюро ОСОБА_1 прописана 28.11.2008 у АДРЕСА_2 (а.с. 72). Що в свою чергу спростовує доводи відповідача, що у матеріалах справи відсутні відомості ( запит суду та відповідь на такий) щодо реєстрації її місця проживання.

Рішення суду згідно супровідного листа направлено обом відповідачам 31.07.2012 ( а.с. 93).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення ухвала суду від 24.09.2012 про виправлення описки у тексті рішення суду від 07.06.2012 відповідачем ОСОБА_4 отримано 27.10.2012 за адресою : АДРЕСА_2 ( а.с.99 ). У такій ухвалі зазначено резолютивну частину рішення суду.

Належні та допустимі докази реєстрації, проживання відповідача ОСОБА_1 за іншою адресою, суду не надано.

Набуття відповідачем квартири у власність по АДРЕСА_1 11.03.2010, не може бути підтвердженням не проживання за адресою АДРЕСА_2 . Закон не пов`язує набуття у власність житла одночасно з умовою проживання та реєстрацією у такому. Разом з тим, у матеріалах справи наявні відомості про право власність, де станом на 03.09.2014 ОСОБА_1 залишається бути власником квартири АДРЕСА_3 ( а.с. 131).

У силу положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто" або "Судова повістка" на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 справа N 806/1943/18 ( п. 45 постанови ) «Суд відзначає, що повідомлення про вручення ухвали від 13 червня 2019 року не містить позначки "Судова повістка" або "вручити особисто" (є лише позначка "ухвала"), а тому особистого підпису та прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення не вимагало. П. 46. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 222/1402/16-а. П.47. Таким чином, перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками "Укрпошти" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного (наприклад, такі, як квитки про виїзд з території міста чи країни або інші докази, які свідчать про відсутність отримувача за адресою, вказаною в повідомленні про вручення поштового повідомлення).»

Такі правові позиції викладені у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 639/4278/16-а, та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020N 806/1943/18.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07 березня 2018 року у справі N 554/7661/17 належними доказами на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного судового рішення є оригінал поштового конверту із відміткою дати відправки рішення судом першої інстанції, довідки відділення поштового зв`язку, або документального підтвердження судом першої інстанцій стосовно дати направлення та отримання скаржником оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу ОСОБА_3 є достовірним доказом того, що їй було відомо про рішення суду - 27.10.2012.

Також, відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

За даними ЄДРСР заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 07.06.2012 оприлюднене у вказаному реєстрі 30.07.2012.

Разом з тим, 04.10.2012 головним державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження №34579572 з приводу примусового виконання вказаного вище заочного рішення суду ( а.с. 135), постановою державного виконавця від 11.10.2012 накладено арешт на все належне їй майно ( а.с. 134).

Із заявою про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 звернулась більш ніж через дев`ять років з дня його ухвалення.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати передбачені процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S. A. v. Spain», заява № 11681/85).

Поновлення строків оскарження є актуально проблемою, що особливо притаманна для стягнення заборгованості. Перешкоджання реальному виконанню судових рішень вже на етапі його примусового виконання шляхом технічного оскарження рішення суду набуло широкого поширення серед недобросовісних учасників процесу. При оскаржені рішення першої інстанції державний виконавець імперативно зобов`язаний закрити виконавче провадження, а тому всі попередні дії стають марними, а боржник отримує шанс ухилитись від примусового виконання.

Строк на оскарження рішення суду може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Про поважність причин пропуску строку на оскарження рішення суду може свідчить наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом встановленого законом строку на подання такої заяви.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до такого висновку дійшов 14 грудня 2020 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові № 521/2816/15-ц.

У даній справі, суд виходить з того, що відповідачем ( заявником) ОСОБА_1 не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства; не зазначено поважних причин пропуску строку об`єктивно непереборних і пов`язаних з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій обставин, які б перешкоджали їй звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення протягом більш ніж дев`яти років з моменту постановлення рішення, відповідно належних і допустимих доказів цьому не надано, зокрема того, що місце реєстрації, яке було встановлено судом, за яким надсилалось рішення, було відміннім від місця проживання; те, з моменту отримання ухвали суду 27.10.2012, з якої вбачався факт постановлення рішення суду, у ОСОБА_1 , існували непереборні обставини, чи вона була позбавлена об`єктивної можливості ознайомитися з даним рішенням суду, проявити інтерес до такого. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення немає, адже поновлення такого строку буде мати своїм наслідком порушення принципу юридичної визначеності, що є недопустимим.

Частиною другою статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність залишити без розгляду заяву.

На підставі викладеного, керуючись ч. 13 ст.7, ст.ст.126, 260, 284 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Якубовським Олександром Олександровичем, про поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення від 07.06.2012 у цивільній справі за №0907/2-3602/2011-відмовити.

Заяву ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Якубовським Олександром Олександровичем, про перегляд заочного рішення від 07.06.2012 в цивільній справі №0907/2-3602/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №4/07/26-05 від 19.06.2007 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Івано - Франківського апеляційного суду з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кіндратишин Л.Р.