СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16389/19

пр. № 2/759/436/21

01 липня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Заставнюк А.О.

представника позивача Басараб Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в суду м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сито-П`яно» (03148, м. Київ, вул.Жмеринська, 26) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року представник ТОВ «Сито-П`яно» звернулась до Святошинського районного суду з позовом про визнання за ТОВ «Сито-П`яно» права власності за набувальною давністю на будівлю літера «2А», загальною площею 262,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

11.09.2020р. представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог та просила визнати за ТОВ «Сито-П`яно» право власності за набувальною давністю на будівлю літера «2А», загальною площею 497,2 кв.м. , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 01.08.2009р. між ТОВ «Сито-П`яно» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір будівельного підряду, за умовами якого відповідач зобо`язалась виконати роботи з будівництва будівлі під літ «2А» (загальна площа 262,6 кв.м.) за адресою АДРЕСА_2 за ціною 78 346,00 грн. 05.09.2009р. відповідач надіслала лист-претензію, в якому стверджувала, що до неї перейшло право власності на будівлю через відсутність розрахунку. Здача об`єкту будівництва відбулася 31.08.2009р. і з цього часу ТОВ «Сито-П`яно» відкрито володіє даним майном, незважаючи , що ОСОБА_2 вважала себе власником збудованої будівлі, проте право власності на будівлю так і не набула. В подальшому було здійснено добудову і загальна площа будівлі літ «2А» за адресою АДРЕСА_2 стала становити 497,2 кв.м. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. З часу створення нерухомого майна, його будівництва, а саме з 31.08.2009р. власник майна ТОВ «Сито-П`яно» невідомий. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Всі ці дії є явними як для позивача, так і для оточуючих. Позивач володіє будівлею безперервно, десять років, оскільки є зареєстрованим землекористувачем у базі даних Державного земельного кадастру. Будь-яких інших осіб, які б претендували на спірне майно і оспорювали право позивача на отримання вказаного майна у власність за набувальною давністю не існує.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 16.09.2019 р. провадження у справі відкрито та призначено у підготовче засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2020р. закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 22.07.2020р. від ОСОБА_2 було подано клопотання в якому відповідач просила не розглядати відзив на позовну заяву та позовні вимоги ТОВ «Сито П`яно» про визнання права власності за набувальною давністю визнала повністю.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

01.08.2009 р. між ТОВ «СИТО-П`ЯНО» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір будівельного підряду за ціною 78 346 грн., за умовами якого відповідач зобов`язалась виконати роботи з будівництва будівлі під Літ. «2А» ( загальна площа 262,6 кв.м ) за адресою АДРЕСА_2 .

В подальшому було здійснено добудову і загальна площа будівлі під Літ. «2А» за адресою АДРЕСА_2 стала становити 497,2 кв.м.

05.09.2009 р. відповідач надіслала лист-претензію, в якому стверджувала, що до неї перейшло право власності на будівлю через відсутність розрахунку.

Здача об`єкту будівництва відбулася 31 серпня 2009 р. і з цього часу ТОВ «СИТО-П`ЯНО» відкрито володіє даним майном, незважаючи, що відповідач вважала себе власником збудованої будівлі, проте право власності на будівлю так і не набула.

Згідно витягу з чергового кадастрового плану міського земельного кадастру від 15.02.2021 року користувачем земельної ділянки 75:225:0005 є ТОВ «СИТО-П`ЯНО» за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Реєстраційного посвідчення в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за ТОВ «СИТО- П`ЯНО» 03.12.2009 року було здійснено реєстрацію права власності на будівлю літера А2, площею - 262,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що між ТОВ «СИТО-П`ЯНО» та КП «Київміськсвітло» було укладено договір № 19КІО від 01.06.2010р. про використання констрцукцій технологічних мереж.

Представником позивача надано квитанції з яких вбачається що, ТОВ «СИТО- П`ЯНО» з 2010р. по теперішній час сплачують кошти за послуги за вищевказаним договором.

Між ТОВ «СИТО-П`ЯНО» та КП «Київміськсвітло» систематично проводилися акти звірок розрахунків, акти наданих послуг.

Крім того між ТОВ «СИТО-П`ЯНО» в особі директора Соболя Р.В. та Південного поштамту Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» було укладено договір про надання послуг зв`язку з доставки пошти об`єктом поштового зв`язку Київ-148.

Відповідно до звіту про оцінку будівлі (літ. 2А), загальною площею 497,2 кв.м, за адресою АДРЕСА_2 ринкова вартість об`єкта оцінки складає 500 000,00 грн.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини 4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц).

Вищевказані норми права свідчать про те, що позивач у даній категорії справ, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності, заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Таким чином, позивач повинен довести: законність об`єкта володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може набуватись право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено судом, з часу створення нерухомого майна , його будівництва , а саме з 31.08.2009 року, та в подальшому з часу добудови, власник майна ТОВ «СИТО-П`ЯНО» невідомий.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 206, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. 181, 182, 316,317, 331, 344 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сито-П`яно» до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «СИТО-П`ЯНО» () право власності за набувальною давністю на будівлю літера «2А», загальною площею 497,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: Петренко Н.О.