Провадження № 2о/712/1/21
Справа № 712/907/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ГАПОНЕНКО О.С.

з участю присяжних - КИРИЧЕНКО О.М., НІКОЛЕНКО Є.В.

адвокатів - СЕРГІЄНКО О.П., ОСАДЧОГО В.А.

ШИМАНОВСЬКОГО А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), зацікавлені особи: Опікунська рада при виконавчому комітеті Черкаської міської ради (адреса: м. Черкаси, бул. Шевченка 307), ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання громадянина недієздатним та встановлення опіки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання громадянина недієздатним та встановлення опіки, посилаючись на те, що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2008 року почав проявляти нетипову для нього поведінку: почав зачинятися у своїй кімнаті, втратив сон та апетит, нападав на членів родини та чув голоси. Протягом 10 останніх років ОСОБА_2 перебуває на обліку у КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» та періодично проходить лікування у стаціонарному відділенні, в останнє - взимку 2018 року. Після закінчення періоду ремісії, самопочуття ОСОБА_2 погіршується, він не в змозі орієнтуватися у реальності, поводить себе агресивно та намагається фізично зашкодити собі та іншим особам.

Згідно довідки МСЕК від 21.10.2013 року йому встановлена друга група інвалідності, рекомендовано спостереження у психіатра, проведення постійного фармакологічного лікування, психотерапія та психокорекція.

В зв`язку з наявним захворюванням просить визнати сина ОСОБА_2 недієздатним, та встановити над ним опіку.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2020 року відкрито провадження по справі, та призначено до розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник та її адвокат Сергієнко О.П. в судовому засіданні заяву підтримали та просили її задоволити.

Представник зацікавленої особи в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував та вказав, що підстави для визнання ОСОБА_2 недієздатним відсутні.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, оскільки вважає себе дієздатним.

Адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, просив у задоволенні заяви про визнання ОСОБА_2 недієздатним відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та цивільного процесуального законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В заяві заявник вказує, що 3 2008 року в ОСОБА_2 виявлялися психічні розлади і прояви неадекватної поведінки. У зв`язку з чим він проходив лікування в КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер», де перебував на обліку з 2009 року. Його захворювання свідчить про хронічний стійкий психічний розлад, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вважає, що ОСОБА_2 не може самостійно здійснювати свої права, виконувати обов`язки та контролювати себе.

Відповідно до довідки МСЕК № 343458 від 21.10.2013 року ОСОБА_2 встановлено безстроково другу групу інвалідності.

Частиною 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Виходячи зі змісту вказаної статті, обов`язковими умовами для визнання фізичної особи недієздатною, крім наявності в неї хронічного, стійкого психічного розладу, є нездатність такої особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Недієздатність це втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в ЦК України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Під достатніми даними слід розуміти будь-яку інформацію, яка дозволяє припустити наявність у фізичної особи певних психічних розладів. Джерелом інформації може бути медична документація, медичні карти амбулаторного чи стаціонарного хворого із психіатричних закладів або виписки з них; довідки з психоневрологічних закладів про те, що особа перебувала чи перебуває на обліку через психічне захворювання; довідки з медичних закладів про наявність захворювань які не є психічними, але які впливають на психічну діяльність особи; покази свідків, що мають підстави давати свідчення про психічний стан особи тощо.

Заявником на обґрунтування своїх вимог подано до суду клопотання про призначення по справі судової психіатричної експертизи ОСОБА_2 для визначення його психічного стану та здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою суду від 12 липня 2021 року у призначенні експертизи відмовлено у зв`язку з відсутністю достатніх підстав для її призначення. Таку відмову суд мотивував тим, що матеріали справи не містять достатніх даних про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_2 не має будь-яких психічних розладів, він може контролювати свої дії та розуміти їх значення, офіційно працює та не потребує стороннього догляд та встановлення над ним опіки.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 також пояснив, що повністю розуміє значення своїх дій, зі своєю матір`ю не проживає та практично з нею не спілкується, працює, орендує житло та самостійно себе забезпечує. Його мати не цікавиться його життям, не знає чим він займається, де працює та проживає, на що витрачає зароблені кошти. Вказав, що він повністю дієздатний, а тому сторонньої допомоги не потребує.

З амбулаторної картки ОСОБА_2 вбачається, що він дійсно перебував під наглядом лікаря-психіатра з 2009 року, періодично проходив лікування. Згідно записів лікаря відмічено покращення його психічного стану, рекомендацій щодо лікування немає. Останні записи щодо лікування датуються 2019 роком. В подальшому ОСОБА_2 за допомогою до лікаря-психіатра не звертався.

Будь-яких інших документів щодо стану ОСОБА_2 чи інших документів, виданих лікувальними закладами суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи встановлено, що належних доказів, які б свідчили про психічний розлад здоров`я ОСОБА_2 , як і доказів про те, що внаслідок психічного захворювання він не усвідомлює свої дії, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недієздатним ОСОБА_2 через відсутність доказів, які б давали суду беззаперечну, безсумнівну та законну можливість визнати фізичну особу недієздатною на час розгляду справи в суді.

Суд також відмовляє заявникові у задоволенні заяви і в частині встановлення опіки над ОСОБА_2 з тих підстав, що відповідно до ст. 60 ч.1 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна лише за поданням органу опіки та піклування.

Отже, суд прийшовши до висновку про неможливість визнання судом фізичної особи недієздатною, не може встановлювати опіку над нею.

Керуючись ст.ст. 12-13, 259, 268, 293-300 ЦПК України, ст.ст. 30, 39, 60, 61, 63, 64 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволенні заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

ПРИСЯЖНІ:

Повний текст судового рішення складено 22 липня 2021 року.