ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7631/21 Справа № 203/2651/20 Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNQ0G0, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 170 437,50 грн. на термін до 28 лютого 2028 року. 04 серпня 2008 року між ними було укладеного додаткову угоду та переведено розмір кредиту з валюти гривня в валюту долар США.

Вказували, що в забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №DNQ0G0, за умовами якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором.

Зазначали, що вони виконали умови договору у повному обсязі та надали кредит у розмірі 36 762,86 доларів США.

Посилаючись на те, що позичальник порушила взяті на себе зобов`язаня та станом на 01 квітня 2020 року за кредитним договором допустила заборгованість у загальному розмірі 101 788,66 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 33 770,81 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 23 371,42 долар США; заборгованості по комісії за користування кредитом 4 899,51 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 39 746,89 доларів США з врахуванням того, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості просили суд ухвалити рішення яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 23 371,43 доларів США.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальник допустила порушення взятих на себе зобов`язань, заборгованість, яка ними заявлена до стягнення, доведена належними та допустимими доказами. Наголошували на тому, що строк позовної давності за кредитним договором сторонами визначено 5 років, тому ними не пропущено строк на звернення до суду з даним позовом.

20 вересня 2021 року відповідач ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала, що позивачем пропущено строк позовної давності, якій обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 28 лютого 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNQ0G0 на суму 170 437,50 грн., строком дії до 28 лютого 2028 року (т.1 а.с.22-30).

04 серпня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до цього договору, відповідно до умов якої, наданий кредит було переведено у валюту долар США (т.1 а.с.31-35).

Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі та надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 36 762,86 доларів США.

в забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №DNQ0G0, 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №DNQ0G0 (т.1 а.с.41-43).

З розрахунку наданого банком вбачається, що станом на 01 квітня 2020 року за кредитним договором рахується заборгованість у загальному розмірі 101 788,66 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 33 770,81 долар США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 23 371,42 долари США; заборгованості по комісії за користування кредитом 4 899,51 долар США та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 39 746,89 доларів США (т.1 а.с.9-14).

Також судом першої інстанції було встановлено, що 06 серпня 2016 року банк на адресу позичальника та поручителя надіслав вимогу, з якої вбачається, що ПАТ КБ "Приватбанк" вимагає від позичальника усунути порушення умов кредитного договору шляхом погашення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором протягом 30 (тридцяти) днів з дати отримання цієї вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказував про те, що банк пропустив трирічний термін для звернення до суду за захистом своїх порушених прав з боку ОСОБА_1 та шестимісячний строк для звернення до суду про стягнення заборгованості до поручителя з моменту відправлення вимоги, звернувся до суду лише в 2020 році. Вказував, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором є аналітичним документом банку, складеним в односторонньому порядку, що не був погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Матеріалами підтверджено факт укладання 28 лютого 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_1 договору про іпотечний кредит №DNQ0G0.

Також підтверджено факт укладання 04 серпня 2008 року додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNQ0G0 (т.1 а.с.22-29,31-35).

На кожній сторінці договорів наявний підпис позичальника ОСОБА_1

06 серпня 2016 року банк надіслав на адресу позичальника ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення основного зобов`язання.

У вказаній вимозі банк зазначив, що позичальнику потрібно усунути порушення умов кредитного договору шляхом погашення в повному обсязі заборгованості за кредитним договором протягом 30 (тридцяти) днів з дати отримання цієї вимоги (т.1 а.с.173). Загальна суму заборгованості зазначена банком 13 254,94 долари США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 1 203,69 долари США; заборгованості за відсотками 7 095,32 доларів США; заборгованості по пені 3 525,04 долари США та заборгованості по комісії 1 430,91 долар США.

Такими діями кредитор на власний розсуд відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Після цього банк має право лише на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Оскільки кредитор використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, тому з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом, обумовлені цим договором, припинилося.

Що також узгоджуються з висновками щодо можливості нарахування процентів, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (№14-154цс18).

Кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати відсотків за користування кредитом, а також неустойки. Отже, строк кредитування боржника є таким, що закінчився, як і його право законно користуватися позиченими коштами.

З врахуванням того, що у вимозі від 06 серпня 2016 про усунення порушення основного зобов`язання заборгованість за відсоткам складала 7 095,32 долари США, пунктом 5.5 додаткової угоди від 04 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит №DNQ0G0, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів встановлено 05 років, з даним позовом про стягнення заборгованості, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 23 371,42 долари США, банк звернувся 23 липня 2020 року, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з позичальника ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №DNQ0G0 від 28 лютого 2008 року у загальному розмірі 7 095,32 долари США, що становить заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Стосовно позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_2 колегія суддів доходить наступних висновків.

В забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №DNQ0G0, 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № DNQ0G0 (т.1 а.с.41-43).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2

ст.553 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору. Згідно зі статтею 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

З врахуванням того, що додаткова угода, внаслідок укладання якої було змінено валюту кредиту та фактично збільшено обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_2 останнім не підписувалась, колегія суддів вважає, що підстави для солідарного стягнення заборгованості з позичальника та поручителя відсутні.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ Приватбанк до позичальника ОСОБА_1 та про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 .

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в порядку розподілу судових витрат між сторонами, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк понесені судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до розміру заявлених та задоволених позовних вимог у розмірі 7 262 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором №DNQ0G0 від 28 лютого 2008 року у загальному розмірі 7 095,32 доларів США, що становить заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір у розмірі 7 262 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.