Єдиний унікальний номер судової справи: 484/2154/21
Провадження № 22-ц/812/1806/21
Постанова

іменем України

04 жовтня 2021 року м. Миколаїв Справа № 484/2154/21

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В., у приміщенні цього суду в м. Первомайськ, повний текст якого складено в той же день, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

встановив:

08 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що з 26 грудня 2019 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. На даний час нею подано до суду позов про розірвання шлюбу.

Від шлюбу вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не бере участі у її вихованні та розвитку, угода про сплату аліментів між позивачем та відповідачем не укладалась. Позивач зазначала, що вона не взмозі самостійно утримувати дитину та забезпечувати належний рівень життя.

Посилаючись на викладене та те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є здоровою та працездатною особою, позивач просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 червня 2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку з утримання дитини, хоча є працездатним, не має інших утриманців, інвалідності тощо, а тому задля забезпечення умов життя дитини, достатніх для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поверхнево розглянув обставини справи, не врахував, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують його можливість сплачувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу).

Крім того, вказував, що наданими ним до відзиву на позов медичними документами підтверджено його незадовільний стан здоров`я через отриману травму, що не дає йому можливості виконувати будь-яку роботу та сплачувати аліменти в розмірі, в якому просить з нього стягнути позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на безпідставність її доводів, а також обґрунтованість, законність та справедливість рішення суду, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В заявах від 28 вересня 2021 року ОСОБА_1 та від 29 вересня 2021 року ОСОБА_2 просили розглянути справу у їхню відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що з 26 грудня 2019 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2019 року (а.с. 8). У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на утриманні матері (а.с. 11).

В силу вимог ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 51 Конституції України та статтями 180,191 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно статті 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу вимог ст.ст. 78, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У відзиві на позов, який надійшов до суду першої інстанції після та в день ухвалення рішення, відповідач вказував на незадовільний стан здоров`я через який не має можливості працевлаштуватися та надав докази на підтвердження стану здоров`я ( а.с. 41-47).

Аналізуючи вищезазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно врахував те, що відповідач є працездатною особою, зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не має інших утриманців, інвалідності тощо, тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 червня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

На думку колегії суддів, вказаний судом розмір аліментів не є завищеним, оскільки досліджені судом докази, зокрема долучені відповідачем до відзиву на позов, не дають підстав стверджувати, що відповідач не має змоги надавати аліменти у визначеному судом розмірі. Надані медичні документи щодо проходження лікування та наявності у відповідача захворювання, пов`язаного з шийний відділом хребта, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки не є достатніми та безспірними доказами, що свідчать про неможливість відповідача працевлаштуватися за станом здоров`я.

Отже, досліджені судом докази свідчать про те, що відсутні категоричні підстави щодо неможливості надання відповідачем утримання доньки у визначеному судом розмірі.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки його висновки щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 є правильними та підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України, відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.