П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 22-11796 Головуючий у 1-й інстанції: Карабаза Н. Ф.

Унікальний № 367/2579/19 Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Ратнікової В. М.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кубрак Жанни Борисівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні набутому під час шлюбу,-

у с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_2 пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні набутому під час шлюбу, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати за ним право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 09 (а.с.2-5).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. Позивач перебував з відповідачкою у шлюбі з 04 грудня 2014 року до 29 листопада 2018 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період зареєстрованого шлюбу 13 квітня 2016 року родиною було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09. Оскільки, як частину оплати за квартиру АДРЕСА_3 , що є предметом позову, забудовником ОСОБА_4 , було враховано передачу майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 в тому ж самому будинку (Попередній договір від 26 жовтня 2016 року), майнові права на яку подружжя придбало раніше, приблизна вартість квартири склала на той момент 1 056 300 грн. Квартира була придбана за спільні кошти подружжя, але для зручності на той момент була оформлена на відповідача.

Позивач одноособово постійно проживає в зазначеній квартирі, бо не має іншого житла, але через відмову відповідача зареєструвати право спільної сумісної власності на квартиру, не може заключити договори на постачання комунальних послуг, послуг з надання Інтернету, обслуговування житлового будинку, охорони тощо, оскільки квартира оформлена на відповідача, а після розлучення сторони мають різні прізвища, тобто формально для обслуговуючих організацій позивач не має ніякого відношення до квартири. Це постійно створює незручності для користування своєю часткою у спільному сумісному майні, та обмежує його права. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , відмовляється добровільно переоформити частину квартири на нього змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Орієнтовний розрахунок суми судових витрат складається з суми витрат на послуги з надання професійної правничої допомоги у розмірі 4 264 грн 80 коп. та судового збору у розмирі 5 324 грн 15 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні набутому під час шлюбу задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 09.

Не погодившись з рішенням суду адвокат Кубрак Ж. Б. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а. с. 170-173).

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: представника ОСОБА_1 , адвоката Кубрака Ж. Б., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити; представника ОСОБА_2 , адвоката Товянського В. С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя № 2 від 05 березня 2019 року виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 04 грудня 2014 року, актовий запис № 69. В 2018 році шлюб розірвано відповідачем.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 99604398 від 06 жовтня 2017 квартира АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 13 квітня 2016 року перебуває на праві приватної власності у ОСОБА_1 .

Згідно копії Попереднього договору від 26 жовтня 2016 року укладеного з ОСОБА_5 , що діє від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підтвердження наміру придбати квартиру за адресою: АДРЕСА_5 передає 44 606 доларів США, як передоплату, залишок зобов`язується сплачувати рівними щоквартальними платежами до 30 листопада 2017 року, вартість квартири, що розміщена за адресою: АДРЕСА_5 становить 81 103 доларів США, 730 доларів США за кв. м.

Згідно з відомостями історії по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 29 листопада 2016 року по 29 листопада 2016 року в цей день відбувалось зняття коштів 500 000 грн., 5 000 грн.

Згідно з договором іпотеки від 05 грудня 2016 року, що нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 2986, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 остання передає в заставу квартиру АДРЕСА_6 , при цьому ОСОБА_2 надавав згоду на укладення дружиною договору іпотеки та позики, що підтверджено заявою про згоду а укладання договору іпотеки та договору позики від 05 грудня 2016 року.

За встановлених обставин, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 ,районний суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_7 , є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбана у період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Оскільки право власності на це майно зареєстроване за відповідачем, тому позовні вимоги в частині визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими та доведеними та їх слід задовольнити і визнати право спільної сумісної власності подружжя на квартиру.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що указані висновки районного суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти судової перевірки, дослідження доказів, які не стосуються предмета позову та виходу за межі позовних вимог не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.

Посилання у цій частині на той факт, що спірна квартира зареєстрована за відповідачем на підставі договору про спільну діяльність від 18 квітня 2014 року, який укладений за вісім місяців до реєстрації шлюбу з позивачем, відхиляються як неприйнятні, оскільки крім договору підставою для виникнення права власності є також технічний паспорт на квартиру, виданий 08.12.2014 (після реєстрації шлюбу сторін), а сама реєстрація відбулася у квітні 2016 року (а.с.16).

Крім того, як убачається з письмових доказів, договір про спільну діяльність стосувався квартири АДРЕСА_4 у цьому ж будинку, яка була зареєстрована за відповідачем на праві власності, та яку сторони вважали спільним сумісним майном подружжя, про що вчинялась нотаріально посвідчена заява при передачі квартири у іпотеку у грудні 2016 року (а.с.96-99).

Після цього, у період шлюбу сторін, ОСОБА_1 подала заяву про переоформлення права власності з квартири АДРЕСА_6 на кв. АДРЕСА_1 в рахунок коштів, які були внесені за квартиру АДРЕСА_4 (а.с.15).

Отже право власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 набуте за рахунок спільного сумісного майна подружжя.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції досліджував обставини, які не стосуються предмета спору, відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки зазначив у мотивувальній частині рішення висновок щодо права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спірну квартиру, відхиляються як неприйнятні з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема, фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

При вирішенні справи даної категорії без встановлення тієї обставини, що спірна квартира була придбана подружжям в період шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя, неможливе вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спільного майна та визнання за одним з подружжя права власності на частку у спільному майні, набутому під час шлюбу.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги стосовно формулювання резолютивної частини оскаржуваного рішення у контексті прохальної частини позову заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині редакції його резолютивної частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зі змісту позову ОСОБА_2 убачається, що він просив визнати за ним право власності на Ѕ квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 09, оскільки вказана квартира придбана сторонами під час перебування у шлюбі. Однак у прохальній частині позовної заяви позивач допустив недоречне формулювання про визнання за ним одноосібно права спільної сумісної власності, що є логічно неприйнятним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення правильно встановив, що спільним сумісним майном є кв. АДРЕСА_1 , однак у резолютивній частині рішення повторив помилкове формулювання позивача, визнавши за ним одноосібно право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 09.

Ураховуючи цю обставину у контексті положень ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в новій редакції.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кубрак Жанни Борисівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 травня 2021 року змінити шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в новій редакції.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ (одну другу) частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер: 09.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді В. М. Ратнікова

Т. О. Невідома