Справа № 496/4897/20
Провадження № 2/496/573/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Дигуляр А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд ухвалити рішення, яким звільнити з-під арешту 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , накладеного Постановою АА186657 від 26.09.2007 року Відділом державної виконавчої служби Біляївського РУЮ Одеської області, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Свій позов, позивач мотивує тим, що 29.05.2006 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області по цивільній справі №2-66/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, рухомого майна та поділ майна, позовні вимоги щодо нерухомо майна задоволенні. За ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (в даний час буд. АДРЕСА_1 ), що належав позивачу. В подальшому, після вступу рішення суду в закону силу, відділом державної виконавчої служби Біляївського РУЮ в Одеській області примусово виконувалось рішення суду щодо поділу житлового будинку і Постановою АА186657 від 26.09.2007 року накладено арешт на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (в даний час буд. АДРЕСА_1 ), що належить позивачу. Але після завершення виконавчого провадження відповідачем не було звільнено з під арешту, але повинен був це зробити. На даний час позивач має намір приватизувати свою присадибну земельну ділянку, але йому повідомили, що проект землеустрою не може розроблятись, оскільки на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить позивачу, накладено арешт. Позивач звернувся до Біляївського міськрайонного відділу виконавчої служби із заявою про звільнення його нерухомого майна з під арешту, але письмовою відповіддю позивачу було повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень - 3 роки, тому на ім`я позивача відсутнє виконавче провадження, тобто не збереглись, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити.

Від Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, а також зазначили, що згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на теперішній час у відділі на примусовому виконанні відсутнє відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа боржником якого є ОСОБА_1 або ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає, проти задоволення не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.05.2006 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області по цивільній справі №2-66/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна та поділ його в натурі. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку в АДРЕСА_1 (в даний час буд. АДРЕСА_1 ).

При виконанні рішення, яке набрало законної сили, відділом державної виконавчої служби Біляївського РУЮ в Одеській області примусово виконувалось рішення суду щодо поділу житлового будинку і Постановою АА186657 від 26.09.2007 року накладено арешт на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (в даний час буд. АДРЕСА_1 ), що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.02.2018 року за № 113763559.

Відповідно до листа Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 30.10.2020 року за вих. № 25947/30 встановлено, що згідно з автоматизованої системи виконавчого провадження у Відділі на примусовому виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження боржником яких є ОСОБА_1 . Також додатково було повідомлено, що згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна.

Оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 81, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про зняття арешту з майна - задовольнити.

Звільнити з-під арешту 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , накладеного Постановою АА№186657 від 26.09.2007 року відділом державної виконавчої служби Біляївського РУЮ Одеської області, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, через Біляївський районний суд Одеської області.

Повне судове рішення складено 05.10.2021 року.

Суддя М.Л. Пасечник