Справа №295/8378/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

при секретарі судового засідання Поліщук О.В., Карпішиній С.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Горопашина С.С.,

представника відповідача адвоката Керода Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, у якому зазначила, що 28.12.2016 о 19 годині 00 хвилин гр. ОСОБА_2 - водій відповідача ДП «Савсервіс Карпати», керуючи належним відповідачу технічно-справним автомобілем IVECO DAILY, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по ділянці проїзної частини проспекту Миру поблизу будинку № 57 у м. Житомирі в напрямку від вулиці Гетьмана Самойловича до вулиці Героїв Базару, в порушення вимог п. 2.3 (б), 18.2 Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, порушуючи вимоги п. 16.5 зазначених Правил, при ввімкненні сигналу світлофора, що дозволяє рух, не надав їй дорогу, коли вона завершувала перехід проїзної частини проспекту Миру по пішохідному переході зліва на право відносно руху транспортного засобу. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2020 року по справі №295/9639/17, залишеним без змін у цій частині ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13.07.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 4 250 грн. без позбавленням права керувати транспортними засобами. Позивач зазначає, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди вона отримала численні тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійно-уламкового перелому тіла 2-го поперекового хребця, переломів кісток тазу, вертлюгової впадини зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я. Із місця ДТП її було госпіталізовано у відділення травматології КУ Центральна міська лікарня № 2 м. Житомира, де позивач стаціонарно лікувалася із 28.12.2016 по 25.01.2017 року. ОСОБА_1 зазначає у позові, що за висновком комісійної судово-медичної експертизи №26-к від 30.10.2019 року внаслідок отриманої нею у ДТП травми 28.12.2016 року стійка втрата загальної працездатності позивача становить 25 відсотків. Внаслідок вищевказаної ДТП позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода, яку повинен відшкодувати відповідач, оскільки водій ОСОБА_2 , який порушив вимоги ПДР та здійснив наїзд на позивача, є працівником ДП «Савсервіс Карпати».

Як далі вбачається зі змісту позові, за період з часу ДТП і по даний час на лікування та обстеження позивачем було витрачено 24 405,21 грн. особистих коштів, які зобов`язаний відшкодувати відповідач. Також позивач звернула увагу на обов`язок відповідача відшкодувати їй заробіток, втрачений внаслідок каліцтва в розмірі 25% від мінімальної заробітної плати, оскільки на момент завдання шкоди вона не працювала. Додатково ОСОБА_1 просить суд стягнути із ДП «Савсервіс Карпати» 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди зважаючи на те, що після ДТП вона тривалий час взагалі не могла пересуватися, лікувалася стаціонарно, була тривалий час нерухомою, відчувала сильний фізичний біль і відчуває його до даного часу, потребує подальшого лікування, визнана інвалідом 2-ї групи та пересувається тільки із палицею на невеликі відстані. При цьому коли позивач була абсолютно безпомічна із вини водія, останній разом зі своїм роботодавцем взагалі не допомагали їй на лікування. За словами ОСОБА_1 , вказані обставини призвели до її постійних глибоких душевних страждань, моральних переживань, які не подолані до цих пір, від усього цього вона відчуває дотепер стійкий глибокий психічний стрес.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.09.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

26.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив ДП «Савсервіс Карпати» на позовну заяву, у якому директор Дочірнього підприємства Жестоков С.В. заперечив проти позовних вимог. Вважає, обрахований позивачем розмір моральної шкоди завищеним та таким, що не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. До того ж моральну шкоду у вигляді 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, повинен відшкодувати потерпілому внаслідок ДТП страховик. Крім цього визначена ОСОБА_1 сума є несправедливою щодо ОСОБА_2 , із якого сплачені на користь позивача кошти в подальшому будуть стягнуті в порядку регресу. Представник відповідача звертав увагу у відзиві, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ДП «Савсервіс Карпати» була застрахована у ПрАТ СК «Галицька», а тому, зважаючи на правовий висновок Великої Падати Верховного Суду та положення ст. 1194 ЦК України матеріальна шкода має бути стягнута з ПрАТ СК «Галицька».

Ухвалою від 07.12.2020, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучені ПрАТ «СК «Галицька» та ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник ДП «Савсервіс Карпати» в судовому засіданні в режимі відеоконференції не заперечив проти заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу, проте вважає, що ПрАТ «СК «Галицька» зобов`язана відшкодувати ОСОБА_1 матеріальні збитки та моральну шкоду у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Також адвокат Керод Р.П. заперечив проти вимог позивача в частині стягнення із відповідача втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 25% мінімальної заробітної плати та вважає, що указаний втрачений заробіток повинен відшкодувати ПрАТ «СК «Галицька». Заперечення з приводу цього були наведені у відзиві та заяві про розгляд справи за відсутності відповідача. Разом з тим представник фактично частково визнав вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, а саме в розмірі 50 000 грн.

Представник ПрАТ «СК «Галицька» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Гр. ОСОБА_2 з`явився лише в засідання 11.05.2021, в якому пояснень не давав, в інші дні засідання не з`являвся, про їх дату, час і місце повідомлявся згідно з вимогами ЦПК України.

Представники сторін в судове засідання 13.09.2021 не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2020 року у справі №295/9639/17 встановлено факт вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, внаслідок чого позивачу були спричинені тілесні ушкодження. Зазначений вирок був скасований ухвалою Житомирського апеляційного суду виключно в частині вирішення цивільного позову та змінений в частині вирішення питання про судові витрати. В іншій частині вирок набрав законної сили,

За змістом вироку «28.12.2016 о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автомобілем IVECO DAILY, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух по ділянці проїзної частини проспекту Миру поблизу будинку № 57 у м. Житомирі в напрямку від вулиці Гетьмана Самойловича до вулиці Героїв Базару, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, порушуючи вимоги п. 16.5 зазначених Правил, при ввімкненні сигналу світлофора, що дозволяє рух, не надав дорогу пішоходу, який завершував рух через перехрестя, порушуючи вимоги п. 18.2 зазначених Правил на регульованому пішохідному переході при сигналі світлофора, що дозволяє рух транспортним засобам, не надав дорогу пішоходу, який закінчував перехід проїзної частини, та як наслідок допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка завершувала перехід проїзної частини проспекту Миру зліва на право відносно руху транспортного засобу.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого компресійно-уламкового перелому тіла 2-го поперекового хребця, переломів кісток тазу, вертлюгової впадини зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.

Так, необережні дії, які виразились в порушенні водієм ОСОБА_2 , вимог пунктів 2.3(б), 16.5, 18.2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень» (а.с. 34-35).

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 26-к від 30.10.2019 року, проведеної експертами Обласного бюро СМЕ Вінницької обласної ради, порушення статики та ходи у ОСОБА_1 є наслідком травми, яку вона отримала внаслідок ДТП 28.12.2016 року і становить 25 відсотків стійкої втрати загальної працездатності (а.с. 40-41).

Із матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля IVECO DAILY, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ДП «Савсервіс Карпати» (а.с. 2 зворот). Крім того, представник Дочірнього підприємства в судовому засіданні визнав ту обставину, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із відповідачем на момент вчинення ДТП 28.12.2016 року.

За змістом ч.ч. 1, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У пункті 4 (абз. 2, 3) постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського віддання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Згідно із положеннями статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

У відповідності до загальних принципів відшкодування шкоди на позивача покладається обов`язок довести факт завдання йому, діями чи бездіяльністю відповідача, майнової шкоди та її розмір, а на відповідача, в разі його не згоди, покладається обов`язав довести, що шкоду завдано не з його вини.

За змістом позовної заяви, ОСОБА_1 за період із часу ДТП до моменту звернення до суду із позовом (16.07.2020) на лікування та обстеження витратила 24 405,21 грн. До позовної заяви були долучені копії чеків, квитанцій, а також різних висновків спеціалістів, результатів обстежень, що за словами позивача, підтверджують понесені нею витрати на лікування та обстеження, а також їх призначення лікарями.

Відповідно до частин першої, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Із матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля IVECO DAILY, д.н.з. НОМЕР_1 , ДП «Савсервіс Карпати» на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5219863 (а.с. 84). Згідно з даним полісом, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000 грн. Розмір франшизи 510 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до приписів статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий-фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Статтями 24 та 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суд зауважує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Разом з тим позивачем не заявлялись вимоги про відшкодування витрат на лікування та обстеження в сумі 24 405,21 грн., а також вимоги про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 25% на весь час стійкої втрати працездатності до ПрАТ «Галицька», натомість шкода, пов`язана з лікуванням та стійкою втратою працездатності потерпілого, згідно з положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягає відшкодуванню страховиком у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. У свою чергу у матеріалах справи відсутні докази не виникнення обов`язку у страховика ПрАТ «Галицька» із виплати страхового відшкодування. За розрахунком позивача, розмір втраченого ОСОБА_1 заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 25% за період із 28.12.2016 по 13.09.2021 року становить 60 422,70 грн. (а.с. 165). У зв`язку із тим, що розмір таких витрат не перевищує зазначеної у полісі №АК/5219863 страхової суми (ліміту відповідальності), суд не знаходить підстав для задоволення позову в означеній частині вимог.

Щодо посилання позивача на правові висновки, зроблені Верховним Судом у постанові від 11.09.2019 по справі №191/48/16-ц в частині вирішення судом вимог про стягнення втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі певного відсотка мінімальної заробітної плати за весь час стійкої втрати професійної працездатності, то Богунський районний суд м. Житомира не вважає за доцільне застосувати викладені у цій постанові Верховного Суду висновки, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у справі №295/8378/20 не є подібними, виходячи із встановлених у цій справі конкретних обставин. Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Зокрема, у справі №191/48/16-ц подія ДТП трапилась у 2010 році, коли редакція статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виглядала так: «У зв`язку із стійкою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються доходи, не отримані потерпілим у результаті стійкої втрати потерпілим працездатності (інвалідності), які не відшкодовуються за рахунок іншого обов`язкового виду страхування. Потерпілим, які на момент настання страхового випадку не одержували доходів, у зв`язку із стійкою втратою працездатності відшкодовуються витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням та доглядом у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів». З аналізу указаної норми слід дійти висновку, що необхідною умовою для покладення на страхову компанію обов`язку з відшкодування шкоди, у зв`язку із стійкою втратою працездатності, є одержання офіційних доходів потерпілим на час настання страхового випадку (ДТП).

Проте на час виникнення спірних правовідносин у справі №295/8378/20 редакція статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» була змінена на підставі Закону № 5090-VI (5090-17) від 05.07.2012 і її положення виглядали так: «Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України».

Тобто змінена у 2012 році редакція статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вже не пов`язувала виникнення у страхової компанії обов`язку відшкодування шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатності із одержанням офіційних доходів потерпілим на час настання страхового випадку (ДТП). А як встановлено судом в ході розгляду справи ОСОБА_1 на час ДТП офіційно не працювала та офіційних доходів не отримувала (а.с. а.с. 16). Про дану обставину, доречи, позивач безпосередньо повідомила суд у позовній заяві.

Застосування положень статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції після 2012 року у спорах зі страховими компаніями були предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, прикладом чого є постанова від 28.10.2020 року у справі №445/370/19.

У свою чергу зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, підстави цивільно-правової відповідальності за заподіяну моральну шкоду, позицію відповідача відносно заявлених до нього у цій частині вимог суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За загальним правилом, для встановлення підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пунктах 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 в результаті ДТП зазнала цілий ряд тілесних пошкоджень, які в сукупності відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, так і за критерієм стійкої втрати загальної працездатності, у зв`язку з якими вона тривалий час перебувала на лікуванні та на даний час потребує реабілітації.

Вказане ушкодження здоров`я безумовно потягнуло за собою заподіяння потерпілій моральної шкоди, яка полягає у порушенні її звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , крім зазначених у попередньому абзаці відомостей, суд ураховує також глибину та тривалість фізичних й душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок ДТП, ступінь вини ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ДП «Савсервіс Карпати», часткове визнання позову у цій частині відповідачем, а тому із урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості суд дійшов висновку про стягнення з ДП «Савсервіс Карпати» 70 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194, 1195 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 9, 22, 23, 24, 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 3, 10-13, 76-82, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати» на користь ОСОБА_1 70 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із Дочірнього підприємства «Савсервіс Карпати» в дохід держави 700 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Дочірнє підприємство «Савсервіс Карпати», адреса: м. Львів, вул. Польова, 55 .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Галицька», адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 22 .

Суддя Д.В. Кузнєцов