Справа №443/1577/18
Провадження №2/443/235/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

29 вересня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину,

встановив:

Стислий виклад позиції позивачки.

ОСОБА_1 (позивачка) подала до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внести до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідні зміни, де у графі батько зазначити: « ОСОБА_2 » і щомісячно стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 25.07.2009 вона з відповідачем повінчалися у церкві, а з травня 2009 року вони почали проживати однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели господарство, їздили разом на заробітки. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина ОСОБА_4 , однак при реєстрації народження дитини, запис про батька дитини проводився у відповідності до вимог ст.135 Сімейного кодексу України, оскільки вони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Коли відповідач повернувся із заробітків, вони проживали разом, проте через відсутність грошей у них часто виникали сварки. З липня 2017 року відповідач перестав спілкуватися з нею, припинив надавати допомогу на утримання сина. З 2014 року відповідач ухиляється від обов`язку по утриманні дитини, хоча працює і отримує заробітну плату. Вона сама утримує сина, час від часу працює продавцем в кіоску і отримує місячний заробіток в розмірі 2 000 грн.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачкою подано до суду заяви про відкладення розгляду справи (а.с.80, 108) та клопотання про призначення експертизи (а.с.84).

Представником позивачки подано заяву про закінчення підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.114).

Відповідачем подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.69).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19.08.2020 прийнято цивільну справу до розгляду та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.64-65).

Ухвалою від 22.02.2021 та 17.08.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.81, 109).

Ухвалою підготовчого засідання від 05.03.2021 призначено молекулярно-генетичну експертизу та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.86-87).

Ухвалою від 12.04.2021 провадження у справі поновлено та надано дозвіл експерту на повне або часткове знищення об`єктів молекулярно-генетичної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с.95-96).

Ухвалою від 31.05.2021 провадження у справі поновлено та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою від 03.09.2021 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.115).

Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1577/18 відповідача ОСОБА_2 (а.с.76, 77, 112, 117, 122).

Ухвалою від 29.09.2021 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.125).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва таїнства подружжя, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таїнство подружжя уділив о. ОСОБА_7 у храмі Успення Пр.Богородиці 25 липня. Свідоцтво видане на підставі запису в Книзі реєстрації вінчань книга 1 том 1 стор. 16 число 3 від 25.07.2009 (а.с.6).

Відповідно до медичних обстежень ОСОБА_1 , 1992 р.н., Сургутським медичним центром «Пріор» від 06.11.2012, встановлено діагноз «вагітність 11-12 т.» (а.с.10-12).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками зазначено ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 21.05.2013 (а.с. 9).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19.02.2019, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Чорний Острів Жидачівського району Львівської області. Батько ОСОБА_8 , Мати ОСОБА_1 . Підстава запису відомостей про батька заява матері про державну реєстрацію народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України №1 від 21.05.2013 (а.с.49-50).

Повідомленням Експертно-Криміналістичного центру від 21.05.2021 №СЕ-19/114-21/4918-БД проінформовано суд про неможливість проведення експертизи, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 18.05.2021 не прибули до Львівського НДЕКЦ МВС України, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (а.с.99-102).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відсутністю згоди відповідача на визнання його батьком дитини та неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України) та Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III)

Так, згідно з приписами частини 1 статті 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Положеннями частини 1, 2 статті 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина 1 статті 135 СК України).

Згідно з приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків.

Положеннями частини 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).

Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини.

Зважаючи на положення частини 2, 4 статті 10 ЦПК України, суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), і практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі ЄСПЛ).

Так, відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями частини 1 статті 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частина 1, 2 статті 27 Конвенції).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Калачова проти Російської Федерації» (заява №3451/05, §34), на сьогоднішній день аналіз ДНК є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства конкретної дитини; і його доказова цінність істотно перевищує будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування їх близьких відносин. Крім того, заявник стверджувала, що вона і відповідач перервали відносини; тому генетична експертиза могла бути єдиним переконливим доказом оспорюваного батьківства.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони перебували у близьких стосунках та 25.07.2009 обвінчалися, однак офіційно у визначеному законом порядку шлюб не зареєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , ім`я батька якого, з огляду на наявність обставин, передбачених статтею 135 СК України, у свідоцтві про народження було записано як ОСОБА_8 .

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що вона перебувала у стосунках з відповідачем, при цьому не перебуваючи з ним у шлюбі, від яких у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; відповідач ухиляється від обов`язку утримання дитини.

Надаючи оцінку аргументам позивачки суд зазначає таке.

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Суд зауважує, що за клопотанням позивачки судом 05.03.2021 у справі призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, однак таку не було проведено з причини неявкою до експертної установи для відібрання зразків букального епітелію ОСОБА_2 . Водночас, до експертної установи прибула дитина ОСОБА_3 разом з ОСОБА_9 (мамою ОСОБА_1 )

Таким чином, суд доходить переконання, що неявка саме ОСОБА_2 до експертної установи унеможливила проведення зазначеної експертизи. Фактичних даних, які б давали суду підстави дійти висновку про наявність поважних причин такої неявки, суду не надано.

Приписи процесуального закону (стаття 109 ЦПК України) встановлюють, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За наведених вище обставин та зважаючи на те, що ОСОБА_2 , по суті, ухилився від подання експерту необхідного для проведення експертизи біологічного матеріалу (букального епітелію), а також беручи до уваги інші наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази в їх сукупності, суд визнає ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , який проживає разом з матір`ю. Відповідач як батько дитини належним чином не виконує обов`язок щодо утримання сина.

Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Зважаючи на те, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_2 є його батьком і на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд доходить переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з огляду на вибір позивачкою способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі суд надає оцінку обґрунтованості визначеної позивачкою суми аліментів у розмірі 3 000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що доказів, які б свідчили про матеріальний стан відповідача і давали б суду підстави дійти висновку про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеній позивачкою сумі, суду не надано та судом не здобуто. Водночас, у судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про непрацездатність відповідача, незадовільний стан його здоров`я чи наявність у нього інших утриманців, тобто обставин, які об`єктивно перешкоджають виконанню ним обов`язку по утриманню дитини.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, зважаючи на встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину та розмір середньої заробітної плати працівника по Стрийському районі Львівської області, суд вважає, що на утримання та виховання сина ОСОБА_4 , створення для нього такого рівня життя, який був би достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку необхідно стягнути з батька дитини ОСОБА_2 аліменти у сумі 2 000,00 грн щомісячно, відтак позов слід задовольнити частково.

Розподіл між сторонами судових витрат.

З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (704,80 грн).

На підставі статей 128, 150, 134, 180-182, 184 Сімейного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 109, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: Львівська область, Стрийський район (колишній Жидачівський район), с.Чорний Острів, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису про народження №7 дитини ОСОБА_3 , складеного 21.05.2013 виконавчим комітетом Чорноострівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, вказавши батьком дитини ОСОБА_2 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2 000 (дві тисячі) грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 06 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів