Провадження №22-ц/812/1787/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 вересня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу №487/2631/16 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення, яке постановив Заводський районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Андрощука Віктора Васильовича у приміщенні цього суду 20 вересня 2016 року, повний текст якого складений того ж дня, за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 р. Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк», Банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 18 січня 2013 р. між Банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв`язку з невиконанням умов договору у відповідача станом на 11 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 38085 грн. 02 коп., яка складається з наступного: 4980 грн. 69 коп. - заборгованість за кредитом; 27964 грн. 57 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850 грн. - заборгованість за комісією та пенею; штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 1789 грн. 76 коп. (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 1378 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2016 р. позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку суму заборгованості за договором від 18 січня 2013 р. у розмірі 38085 грн. 02 коп., з яких: заборгованість за кредитом 4980 грн. 69 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 27964 грн. 57 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом та пені 2850 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1789 грн. 76 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 1378 грн. судового збору.

Заочне рішення мотивовано тим, що 18 січня 2013 року ОСОБА_1 на підставі анкетизаяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та Тарифам банку, які викладені на банківському сайті, отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Підпис відповідача ОСОБА_1 на анкеті-заяві від 18 січня 2013 року свідчить про те, що останній ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, висловив свою згоду з тим, що зазначена Заява є договором між Банком та ним про надання банківських послуг.

Через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 11 березня 2016 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 38085,02 грн., яка підлягає стягненню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вказує, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповністю було з`ясовано обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинами справи, а тому просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не був повідомлений про наявність судового спору, а тому участі у судовому розгляді справи не брав, в матеріалах справи відсутні докази вручення йому судових повісток та заочного рішення, що позбавило його можливості надати заперечення проти позовних вимог. Також зазначено, що надана позивачем до позовної заяви копія витягу з умов та правил надання банківських послуг не містить дати затвердження та підпису відповідача. За відсутності підпису відповідача під тарифами, умовами та правилами надання банківських послуг, виходячи з правової позиції, викладеної Великою палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, не можливо стверджувати, що сторони договору дійшли згоди щодо умов обслуговування, ціни та прав і обов`язків сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, Заводським районним судом м. Миколаєва 20 вересня 2016 року постановлено заочне рішення.

У перегляді заочного рішення відповідачу ОСОБА_1 судом відмовлено ухвалою цього ж суду від 23 лютого 2021 року.

Порядок та умови заочного розгляду справи на день прийняття такого рішення судом першої інстанції були визначені Главою 8 ЦПК України у редакції закону, чинній на той день.

Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України у вказаній редакції суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 169 ЦПК України у тій же редакції).

Отже, процесуальний закон передбачає, що заочний розгляд справи може відбуватися у випадку повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином.

До повноважень суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги належить скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміна рішення (пункт 2 частини 1 статті 364 ЦПК України).

Згідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 3 цієї ж статті якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні будь-які докази повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судових засідань, які призначались судом на 16 червня 2016 року та 20 вересня 2016 року.

За такого суд помилкового постановив по справі заочне рішення, оскільки правових підстав для заочного розгляду справи не було.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Порушення судом вимог процесуального закону щодо порядку постановлення рішення призвело до порушення прав відповідача на подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості.

Оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу, в тому числі тим, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності, це є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення у справі.

Крім того, задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачем доведено позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки їх зроблено без повного встановлення обставин, що мають значення у справі, та всупереч вимогам матеріального і процесуального права.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-84, 89, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні спорів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Однак, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд порушив указані норми процесуального права щодо дотримання завдань цивільного судочинства, всебічного і повного з`ясуванню обставин справи.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», правонаступником якого на день перегляду справи судом апеляційної інстанції є Акціонерне товариство «Акцент-Банк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с. 5).

В подальшому відповідачем на підставі укладеного договору про надання банківських послуг були отримані кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 5000 грн. на платіжну картку (а.с. 3-4).

Факт укладання такого договору, користування кредитними коштами відповідачем не оспорюється і підтверджується підписаною ним анкетою-заявою.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - ПАТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Між тим, відповідно до матеріалів справи, яка переглядається, у заяві позичальника від 18 січня 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про порядок та строки повернення отриманих позичальником кредитних коштів та про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача інші складові його повної вартості проценти за користування кредитом, а також пеню і штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 січня 2013 р., посилався на Тарифи Банку, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою які розміщені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/page.php?31 як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позовної заяви Тарифи банка та Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-БАНКУ (а.с. 6-9), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин суд першої інстанції помилково вважав, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи є складовою укладеного сторонами кредитного договору та визначають його суттєві умови, в тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом та сплати неустойки (як пені, так і штрафів), а тому колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги про помилковість таких висновків, які суперечать наведеним положенням закону та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У справі, яка переглядається, підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, відповідач уклав з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтвердив своїм підписом на заяві, в межах умов якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо істотних умов, притаманних даному виду договору.

Таким чином Банк надав відповідачу грошову банківську споживчу позику, тобто грошовий банківський споживчий кредит шляхом кредитування за допомогою кредитної картки.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049).

В силу частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, що не заперечується відповідачем, виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши відповідачу кредит у вигляді ліміту.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 3-4), відповідач використовував кредитні кошти та тривалий час проводив виплати з їх повернення.

Звертаючись з позовом, Банк наполягав на тому, що у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на станом на 11 березня 2016 року складає 38085 грн. 02 коп., з яких: 4980 грн. 69 коп. заборгованість за кредитом; 27964 грн. 57 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2850 грн. - заборгованість за комісією та пенею; штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 1789 грн. 76 коп. (процентна складова).

Оскільки підписана ОСОБА_1 анкета-заява не містить умов щодо порядку та строку повернення кредитних коштів, розміру та порядку оплати процентів за користування кредитним коштами, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачем та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, що є підставою для відмови у стягненні нарахованої Банком заборгованості за процентами, пенею та штрафами.

Враховуючи, що укладений між сторонами кредитний договір від 18 січня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому апеляційний суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, колегія суддів вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається з наданого позивачем рахунку заборгованості ОСОБА_1 , відповідачем отримано та використано 4994 грн. 50 коп. кредитних коштів, а внесено на погашення заборгованості за кредитом 3970 грн., частина яких була розподілена Банком для погашення процентів за користування кредитними коштами. Тому, врахувавши вище викладене про відсутність у позивача підстав для нарахування відповідачеві процентів за користування кредитом та неустойки, апеляційний суд вважає, що заборгованість за неповернутим кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 1024 грн. 50 коп. (4994,5 грн. - 3970 грн.).

Враховуючи що судом безпідставно постановлено по справі заочне рішення і суд помилково визначився із розміром заборгованості, заочне рішення суду як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом постановлене нове рішення про часткове задоволення позову, слід провести розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 1378 грн. судового збору, які підлягають поверненню позивачу пропорційно задоволеним вимогам 37 грн. 07 коп. (1024,5 грн.х1378 грн.: 38085,02 грн.).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідно до ставки, визначеної підпунктом 6 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», сплатив 2067 грн.

Виходячи з часткового задоволення вимог апеляційної скарги з позивача підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір пропорційно відхиленої частини позовних вимог 2011 грн. 40 коп. ((38085,02 грн.-1024,5 грн.)х2067 грн. :38085,02 грн.).

З урахуванням положень частини 10 статті 141 ЦПК України з АТ «Акцент-Банк» на користь позивача слід стягнути 1974 грн. 33 коп. судового збору (2011,40 грн.- 37,07 грн.).

Керуючись статтями 367,368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 вересня 2016 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк», , 1024 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором, укладеним 18 січня 2013 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк», , на користь ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 2011 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 21 вересня 2021 року