ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5742/21 Справа № 182/6762/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою Шаховал І.О. у м. Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з 20 березня 2015 року вона була прийнята на посаду контролера ливарного цеху сортувальником відливок 3 розряду ливарного цеху ТОВ «М-ЛИТ». Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 30.06.2017 року за № 110-к ОСОБА_1 звільнено з роботи 30.06.2020 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з утриманням за 10 календарних днів за використану щорічну основну відпустку.

Позивач зазначає, що станом на 10.11.2020 року сума заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 7 469, 45 грн., яку вона просить стягнути з відповідача у примусовому порядку.

У зв`язку з наведеним вище, враховуючи положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просив стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 28 205, 98 грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день винесення судового рішення, в сумі 57 564, 10 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 57564,10 грн.

В іншій частині відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, оскільки зміст резолютивної частини рішення не містить чіткого визначення періоду затримки проведення розрахунку з позивачем ОСОБА_1 середнього заробітку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 20.03.2015 року за № 2-к ОСОБА_1 прийнята контролером ливарного цеху сортувальником відливок 3 розряду ливарного цеху (а.с. 5).

Наказом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 30.06.2020 року за № 110-к ОСОБА_1 звільнено з роботи 30.06.2020 року по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з утриманням за 10 календарних днів за використану щорічну основну відпустку. (а.с. 9).

Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» від 16.11.2020 року за № 275 (а.с. 7), заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 10.11.2020 року складає 7 469, 45 грн.(а.с. 7)

Відповідно до розрахункового листа за червень 2020 року заборгованість за підприємством ТОВ «М-ЛИТ» по заробітній платі становила 20 736 грн. 53 коп.(а.с. 10)

При цьому, в матеріалах справи наявна виписка по рахунку ОСОБА_1 за період з 18 серпня 2020 року по 01 грудня 2020 року, з якої вбачається, що відповідачем здійснювалися відповідні перерахунки на рахунок ОСОБА_1 згідно якої загальна сума виплат склала 20 736 грн. 53 коп. (а.с.25-68).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для примусового стягнення з ТОВ «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 20 736 грн. 53 коп. немає, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на його користь заробітної плати задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що відповідач ТОВ «М-ЛИТ» в апеляційній скарзі фактично просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в цій частині, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь заробітної плати, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилалась на те, що при звільненні 30 червня 2020 року на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, відповідачем не в повному обсязі проведено розрахунку та не виплачено всіх коштів, належних йому до виплати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши факт звільнення позивача із займаної посади 30 червня 2020 року та проведення роботодавцем ТОВ «М-ЛИТ» остаточного розрахунку при звільненні з позивачем 01 грудня 2020 року, виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 57564 грн. 10 коп.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляд на наступне.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади, тобто 30.06.2020 року, відповідач ТОВ «М-ЛИТ» не провів виплату позивачу всіх належних сум.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року.

Однак колегія суддів не погоджується із розміром стягнутого судом першої інстанції середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100).

За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05.10.2016 року, Постанові Верховного Суду № 61-28733св18 від 05.12.2018 року та Постанові Верховного Суду № 61-1564св20 від 22.02.2021 року котрі, в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На зазначені вимоги закону суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про те, що кількість робочих днів позивача за період з 30 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року становить 153 робочих дні.

Як вбачається із матеріалів справи, кількість робочих днів затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 30.06.2020 року дати звільнення позивача по 30.11.2020 року дата, що передувала остаточному розрахунку відповідача з позивачем, становить 104 робочі дні.

Відповідно до довідки ТОВ «М-ЛИТ» середньоденна заробітна плата позивача становить 504 грн. 95 коп. (а.с.12).

Отже, оскільки кількість робочих днів затримки нарахованої заробітної плати за період з 30.06.2020 року по 30.11.2020 року, включно, становить 104 робочі дні, середній заробіток за час затримки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні становить 52 514,80 грн. (504,95 грн. х 104 дні затримки розрахунку).

Таким чином, враховуючи вище викладене, перевіривши розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів приходить до висновку, про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ТОВ «М-ЛИТ» середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.06.2020 року по 30.11.2020 року зменшивши цей розмір з 57 564 грн. 10 коп. до 52 514 грн. 80 коп..

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, оскільки зміст резолютивної частини рішення не містить чіткого визначення періоду затримки проведення розрахунку з позивачем ОСОБА_1 , оскільки резолютивна частина рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.5 ст. 265 ЦПК України, містить висновок про часткове задоволення позову та висновок про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 61 094,45 грн. При цьому мотивувальна частина рішення суду першої інстанції містить фактичні обставини, встановлені судом, зокрема судом встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку стягується за період за період з 30.06.2020 року по 30.11.2020 року включно та судом першої інстанції наведено відповідний розрахунок.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «М-ЛИТ» підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України , підлягає зміні в частині стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку, шляхом зменшення цього розміру з 57 564 грн. 10 коп. до 52 514 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року змінити в частині стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку зменшивши цей розмір з 57 564 грн. 10 коп. до 52 514 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: