ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5874/20 Номер провадження 22-ц/814/2268/21Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу адвоката Божко Тетяни Борисівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29 червня 2021 року за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування,-

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), в якому прохав стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), яка станом на 04 червня 2020 року складає -53 034, 66 грн., з яких: 52 468, 67 грн. заборгованість за основним боргом (кредитом) 9, 18 грн. прострочена комісія з обслуговування кредитного рахунку; 512, 93 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 37, 66 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 6, 22 грн. втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та судовий збір.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 29 червня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 18 червня 2019 року у сумі 53 034,66 грн та судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що банком було безпідставно включено до заборгованості по тілу кредиту комісійну винагороду за користування кредитом. Також вважає, що на заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором, всупереч положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було нараховано 3 % річних та збитки від інфляції. Також зауважує на безпідставності стягнення з нього судового збору.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 18 червня 2019 року між ПАТ «Державний Ощадний банк України» особі представника ТВБВ №10015/ 0551 філії Одеське обласне управління та ОСОБА_1 на підставі Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 18 червня 2019 року (надалі Договір), який містить в собі, в тому числі, елементи Кредитного договору, умови якого викладені в Розділі XXII даного Договору.

Згідно з п.3.1 Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, шляхом підписання цієї заяви, клієнт ініціює та погоджується на одержання (збільшення) Кредиту та погоджується з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору, а також підтверджує укладання між ним та Банком Кредитного договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій заяві (зокрема, розміром кредиту) та на умовах користування кредитною лінією (Кредитом).

Пунктом 3.2 Заяви передбачено, що Боржник просить встановити/збільшити Кредит, метою якого є споживчі потреби в національній валюті шляхом надання відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на картковий рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 59 000 грн.

Відповідно до п.п 3.3.1,3.3.3 п.3.3 Заяви, передбачено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами на момент укладення Кредитного договору та може бути змінена в порядку та на умовах, визначених Договором, окрім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та 0,001 % річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та 0,001% річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно згідно умов Договору.

Після змін, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року № 89, поточний рахунок позичальника було змінено з рахунку НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 .

Згідно п.п. 3.6-3.7 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, всі інші умови кредитного договору, в т.ч. порядок його зміни містяться в Договорі. Підписанням цієї Заяви клієнт підтверджує, що він ознайомився з умовами користування кредитної лінії (кредитом), паспортом споживчого кредиту, Таблицею сукупної вартості кредиту, згідно вимог діючого законодавства.02 липня 2019 року ОСОБА_2 було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, згідно наданого банком розрахунку, станом на 04 червня 2020 року складає 53 034, 66 грн., з яких: 52 468, 67 грн. заборгованість за основним боргом (кредитом) 9, 18 грн. прострочена комісія з обслуговування кредитного рахунку; 512, 93 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 37, 66 грн. 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 6, 22 грн. втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що розмір стягуваної заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;загальний розмір наданого кредиту;порядок та умови надання кредиту;строк, на який надається кредит;необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; порядок дострокового повернення кредиту;відповідальність сторін за порушення умов договору.

Відповідно до частин 1 - 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Судом встановлено, що при підписанні заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб сторони погодили всі його істотні умови, зокрема, предмет договору, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність.

Разом з тим, підпункт 6 пункту 3.3 Блоку №3 вищевказаної заяви щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 3,2% річних від використаної частини встановленого кредиту, не відповідає вимогам чинного законодавства.

П. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 531/648/15-ц.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику.

Таким чином, у зобов`язанні про надання банком позичальнику супутньої послуги мають бути чітко визначені суб`єкти такого зобов`язання та конкретизований його об`єкт. У разі декларування банком у договорі зі споживачем будь-якої послуги, споживач має право не тільки знати в деталях предмет задекларованої послуги, а також мати можливість отримати зазначену послугу належної якості, відповідно до умов договору.

Вищевказана позиція міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), та зазначено, що дія указаного Закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, встановлена банком щомісячна комісія є платою за дії, які банк здійснює на власну користь.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), визначено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Верховний Суд в постанові від 27 грудня 2018 року у справі №695/3474/17 зазначив, що банк, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту не вказав, за які саме послуги, що надаються позивачеві, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості і суперечить положенням частини першої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів».

З урахуванням наведених положень закону, колегія суддів приходить висновку, що положення підпункту 6 пункту 3.3 Блоку №3 у заяві до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ощадбанк», щодо комісійної винагороди за обслуговування кредиту суперечать положенням ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, не підлягають стягненню з відповідача на користь банку будь-які комісійні відрахування, пов`язані з обслуговуванням кредиту.

Крім того, грошові кошти, які вносилися і були зараховані банком в рахунок погашення комісійної винагороди підлягають зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту.

Так, згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_4 , з 27 червня 2019 року по 03 листопада 2020 року в загальному обсязі було нараховано 14 451, 83 грн. комісії, однак, з них 12 698, 95 грн. комісійної заборгованості, яка не передбачена положенням ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів», а тому не підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, згідно виписки по картковому рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_4 , з 27 червня 2019 року по 03 листопада 2020 року, на вказаний рахунок було внесено грошові суми у розмірі 1 242, 16 грн., які було безпідставно зараховані в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Також аналіз виписки по картці # НОМЕР_3 ОСОБА_4 свідчить, що з 30 червня по 03 листопада 2020 року ОСОБА_4 внесено в рахунок погашення заборгованості 34, 620 грн., при цьому у загальному обсязі фактично використано 73 226, 15 грн. і нараховано 632, 73 грн. комісії за послуги переказу коштів, видачу готівки через АТМ та ін. послуг за індивідуальним замовленням власника картки.

Отже, згідно долученого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що в загальному обсязі ОСОБА_1 було використано 73 226, 15 грн. кредитних коштів, та 2 385, 61 грн. комісії за надання послуг за індивідуальним замовленням власника картки у виді отримання готівки в рахунок кредитних коштів, яка за своєю правовою природою є послугою, сплата якої передбачена паспортом споживчого кредиту, та переказу коштів, що в сумі становить 75 611, 76 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 в загальному обсязі внесено 35 862, 16 грн. Тобто, загальна заборгованість за кредитним договором, станом на 03 листопада 2020 року становить 39 749, 60 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог позивача про стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, втрати інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, то колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, у зв`язку з чим у правовідносинах, які склалися між сторонами повинен бути застосований Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На підставі Указу Президента «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період та триває по теперішній час.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року було доповнено ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

За таких обставин, нарахування будь-яких заборгованостей, пов`язаних із простроченням виконання зобов`язання за кредитними договорами, укладеними із військовослужбовцями не допускається, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що плата за користування кредитом та приписи ст. 625 ЦК України не зазначені в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на спірні правовідносини не поширюються, - судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки зазначений закон звільняє від сплати всіх штрафних санкцій, пені, а також відсотків за користування кредитом, які є оплатою за користування кредитом. Отже, платежі за користування кредитом та нарахування за прострочення виконання грошового зобов`язання у відсотках від простроченої суми, передбачені ст. 625 ЦК України - не нараховуються.

Посилання позивача на погодження відповідачем всіх умов кредитного договору, - висновки суду не спростовують, оскільки звільнення від відповідальності та нарахувань за кредитними договорами прямо передбачена законом для даної категорії позичальників.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов помилкового висновку про стягення з відповідача судового збору, не врахувавши тієї обставини, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

З огляду на наведене, враховуючи невідповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог в сумі 1 575, 45 грн. (74,95 %), компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку із звільненням відповідача від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29 червня 2021 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) у розмірі 39 749, 60 грн. (тридцять дев`ять сімсот сорок дев`ять 60 копійок).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

В порядку розподілу судових витрат компенсувати Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» сплаченого за подання позовної заяви судового збору у розмірі 1 575, 45 грн. (одна тисячі п`ятсот сімдесят п`ять 45 копійок) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді Т.О. Кривчун

О. В. Чумак