єдиний унікальний номер справи 423/947/21
номер провадження 2/423/411/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року місто Попасна

Попаснянський районний суд Луганської області у складі

головуючої судді Лизенко І.В.,

за участі секретаря судового засідання Кузьменко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №423/947/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 09.04.2021 звернулась до суду з позовом, в якому просить відповідача визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 , який є її колишнім чоловіком та який не мешкає в цій квартирі з 2018 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що їй, ОСОБА_1 , її неповнолітнім дітям ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її колишньому чоловікові ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 26.04.2019 року. Відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, зареєстрований у квартирі, але влітку 2018 року зібрав з дому всі свої документи та особисті речі і у квартирі не проживає без поважних причин. 02.05.2019 року рішенням Попаснянського районного суду Луганської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації, але він відмовляється, посилаючись на небажання спілкуватися з нею та відсутністю в нього вільного часу. Відповідач тривалий час не мешкає в зазначеній квартирі, не бере участі в її утриманні та сплаті комунальних послуг, що ставить її у скрутне матеріальне становище та заважає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а також отримати субсидію на оплату комунальних послуг.

24.05.2021, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судовий розгляд на 10.09.2021.

24.06.2021, у встановлений судом строк, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав та заперечував проти позову, посилаючись на те, що він є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яку він набув у власність на підставі приватизації, і тому він не може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Крім цього зазначив, що позивачка здає зазначену квартиру в оренду, і сама фактично не користується квартирою і там не проживає.

30.07.2021 позивачка надала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, зазначила, що викладені у відзиві заперечення відповідача є надуманими та ґрунтуються на домислах відповідача та не підтверджені доказами.

Представник позивачки та позивачка в судове засідання не з`явились, у поданій заяві просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 - 1/4 частка, ОСОБА_1 - 1/4 частка, ОСОБА_4 - 1/4 частка, ОСОБА_3 - 1/4 частка, на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 26 квітня 2019 року(а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила захистити права як власника житлового приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом в порядку ст.405 ЦК України з огляду на його не проживання в квартирі понад один рік.

Ст.405 ЦК України передбачає, що саме власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї, та відмінними від власників житла, усунення порушення його прав шляхом визнання втратившим право користування. Можливість визнання втратившим право користування житлом його власника/співвласника положеннями діючого законодавства не передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантів захисту права власності, його непорушності та збереження за власником.

Пред`являючи вимогу про визнання ОСОБА_2 втратившим право користування квартирою, позивачка залишила поза увагою той факт, що відповідач нарівні з нею є співвласником вказаного житлового приміщення, яке належить їй, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

Отже, суд доходить висновку, що оскільки відповідач є співвласником квартири, то визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , призведе до обмеження останнього у праві користування своєю власністю, що суперечить положенням ст. 317, 319 ЦК України, які гарантують кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим у житловому приміщенні, яке належить особі на праві приватної власності, незалежно від фактичного проживання або не проживання такого співвласника у цьому житловому приміщенні.

Аналогічного правового висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15-ц, згідно з яким та обставина, що відповідач був відсутній у квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчить про його відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставою для припинення права власності на нього або втрати права користування своєю власністю.

Обставини не проживання ОСОБА_2 в квартирі з 2018 року, підтверджено довідкою депутата Гірської міської ради хоча й має місце, однак не є достатнім для позбавлення його права користування житлом, як складової права власності нарівні з правом володіння, оскільки Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання вУкраїні» гарантовано право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства на вільний вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати, в той час як право власності не зобов`язує особу зареєструвати місце проживання та проживати саме в тому житлі, яке знаходиться у власності.

Доказів, які б свідчили про припинення права власності відповідача на належну йому частку в спірній квартирі, у тому числі за вимогами інших співвласників, в ході судового розгляду сторонами не надано.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача, у зв`язку з чим судові витрати слід віднести на рахунок держави, оскільки ухвалою від 24.05.2021 позивачка звільнена від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду через Попаснянський районний суд Луганської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Лизенко