Справа № 185/3772/21
Провадження № 2/185/2323/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2021 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Ольхової К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу ЄУ № 185/3772/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності на квартиру,-
07 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до суду позовну заяву до Київської районної у місті Донецьку ради, в якій просить з урахуванням уточнення позову від 16.07.2021 року визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 11.12.2012 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бурлак О.В. по реєстру №5930, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із початком проведення АТО позивач втратив правовстановлюючі документи. Ані Донецький обласний державний нотаріальний архів, ані приватний нотаріус Бурлак О.В. не видали позивачу дублікат втраченого договору купівлі - продажу квартири. У зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду.
Представник позивача, позивач у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив.
Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бурлак О.В., реєстровий номер 5930, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомості щодо права власності містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Також міститься запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження вказаної вище квартири згідно іпотечного договору № ОБП/1007448.2 від 11.12.2012 року, обтяжував ПАТ «Український бізнес банк».
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу від 17.12.2012 року, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 11.12.2012 року , у вказаному реєстрі міститься договір купівлі-продажу від 17.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Бурлак О.В., реєстровий номер 5930.
Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Предметом позову у даній цивільній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати позивачем правовстановлюючих документів на такий об`єкт.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).
Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.
В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа.
Позивачем ніяким чином не мотивував яким чином відповідач, Київська районна у місті Донецьку рада, ставить під сумнів наявність права власності позивача на спірне нерухоме майно, оспорює чи не визнає право власності позивача на нерухоме майно.
Також позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника будь-якими іншими особами, що підтверджується тим, що відомості про спірний об`єкт нерухомого майна позивача внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто вказане нерухоме майно належить на праві власності позивачу.
При цьому, обставини втрати правовстановлюючих документів позивача також не можуть обґрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості у даному спорі про визнання права власності, оскільки, позивачем не доведено, що останній не зміг реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом через відсутність зазначених документів, зокрема, отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або інші перешкоди у реалізації своїх прав.
Таким чином, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19 (п.106, 107) та в постанові Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 905/494/18.
Виходячи з вищенаведеного, у суду відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Київської районної у місті Донецьку ради про визнання права власності на квартиру відмовити в повному обсязі.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Суддя А. О. Врона