ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/2973/20

провадження № 22-ц/4809/1368/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Чельник О. І., Черненка В. В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2021 року у складі головуючого судді Бугайченко Т. А.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

07.09.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.56), просило стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 05.06.2008 у розмірі 13 969,22 грн станом на 30.06.2020.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ПАТ «ПриватБанк» і відповідачем 05.06.2008 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ПАТ «ПриватБанк» надав, а відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в підсумку було збільшено до 1800 грн. ПАТ «ПриватБанк» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконувала, ухиляється від добровільного погашення заборгованості за вищевказаним договором, що є порушенням прав позивача, внаслідок чого станом на 30.06.2020 перед позивачем виникла заборгованість в сумі 13 969,22 грн, яка складається із: - 3580,48 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; - 4351,11 грн заборгованості за простроченими відсотками; - 6037,63 грн заборгованості з пені.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2021 року позов задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2008 року в сумі 3580,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 538,76 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначало, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом - 3% на місяць на залишок заборгованості, про що зазначено в заяві від 05.06.2008 підписаній відповідачем (додавались до позову). Заперечень щодо підпису указаної заяви відповідачем не надано. Таким чином, підписанням заяви з відповідачем було погоджено розмір базової відсоткової ставки - 3,0% на місяць, то позовні вимоги банку щодо стягнення відсотків підлягають до задоволення.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 4 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц провадження 61-47353св8, постанові від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки - є підставою для задоволення вимог з стягнення заборгованості за процентами.

Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано. Відповідач не звертався до банку задля розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість.

Дії відповідача щодо користування кредитом, сплати заборгованості за кредитом, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та Випискою по рахунку (зазначення транзакцій щодо поповнення рахунку) є доказом приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

Вважає, що суд незаконно звільнив відповідача від сплати процентів за користування кредитом, чим грубо порушив права кредитора, оскільки в з відповідачем було погоджено умови кредитування під час укладення договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач відсутня за місцем реєстрації проживання, тому поштова кореспонденція із копіями апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження була повернута до Кропивницького апеляційного суду Укрпоштою.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення в оскаржуваній частині скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно наданої позивачем копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 05.06.2008 ОСОБА_1 погодилася отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк», вказала про бажаний кредитний ліміт на платіжну карту "Кредитка "Універсальна 30 днів льотного періоду" в сумі 500,00 грн, та погодили базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 3%, анкета-заява підписана ОСОБА_1 , що ніким не оспорюється (а.с. 23).

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначено, що вона згодна з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

Підписавши Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» ОСОБА_1 фактично погодила сплату комісії за зняття кредитних коштів у розмірі 3% від суми операції, пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи (а.с. 24).

До позовної заяви долучено та Умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 25-42).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30.09.2020 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в сумі 13 969,22 грн, яка складається із: - 3580,48 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; - 4351,11 грн заборгованості за простроченими відсотками; - 6037,63 грн заборгованості з пені (а.с.57-70).

З посиланням на довідку про зміни кредитування (а.с. 21) банк стверджує, що відповідач користувалася чотирьма кредитними картками, по яких змінювався кредитний ліміт: № НОМЕР_1 , видана 21.05.2008 строк дії 05/12, № НОМЕР_2 , видана 24.04.2009 строк дії 05/12, № НОМЕР_3 , видана 10.07.2012 строк дії 03/16, № НОМЕР_4 , видана 10.12.2016 строк дії 12/20 (а.с. 22).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, зокрема, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

За положеннями частин 1, 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Суд дійшов правильного висновку про те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тобто відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 3580,48 грн.

05.06.2008 відповідачем підписано анкету-заяву, згідно змісту якої остання погодилася, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських, а також Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою: privatbank.ua. Відповідач зобов`язалась виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись із їх змінами на сайті банку (а.с. 23).

Крім того, відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (а.с. 24). З вказаної довідки вбачається, що пільговий період становить до 30 днів. Базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році) становить 3,0%.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка взагалі не зазначена, проте не врахував, умови договору щодо встановлення базової відсоткової ставки за користування кредитом, які містяться у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві від 05.06.2008 та довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів льотного періоду" (а.с.23-24).

Суд вказував, що з довідки про умови кредитування, наданої позивачем як доказ узгодженого розміру відсоткової ставки, неможливо дійти висновку, що вона підписана саме відповідачем, оскільки анкетних даних відповідача та зазначення про належність цієї довідки до анкети-заяви, відписаної відповідачем, не містить, тому дана довідка не є доказом узгодженості сторонами розміру відсотків за користування кредитом за кредитним договором від 05.06.2008.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не можна визнати обґрунтованими, оскільки вони суперечать наявними у справі доказам.

Анкета-заява від 05.06.2008 та довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" від 05.06.2008 підписані ОСОБА_1 , що ніким не оспорюється, та не спростовано відповідачем.

ОСОБА_1 підписавши власноруч вказані документи погодила сплату 3% відсотків за користування кредитними коштами.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 30.09.2020 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в сумі 13 969,22 грн, яка складається із: - 3580,48 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; - 4351,11 грн заборгованості за простроченими відсотками; - 6037,63 грн заборгованості з пені (а.с.57-70).

Тому суд безпідставно дійшов висновку про недоведеність позовної вимоги банка в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами в сумі 4351,11 грн.

Висновки суду першої інстанції щодо стягнення пені у апеляційній скарзі позивачем не оскаржуються.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту, фактично отриману позичальником. Зокрема, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4351,11 грн заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом у зв`язку з непогодженням сторонами кредитного договору їх розміру і порядку сплати, є помилковим і не відповідає вимогам норм матеріального права, зроблений з порушенням норм процесуального права, без врахування і належної оцінки всіх обставин та наданих доказів.

Заочне рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаної позовної вимоги і стягнення з відповідача на користь позивача 4351,11 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2021 року на думку позивача не підлягає зміні, сторонасми не оскаржується, тому не переглядається апеляційним судом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір 2102,00 грн (а.с. 4, 118), пропорційно до задоволених вимог в сумі 2983,25 грн (55,30%), за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4351,11 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

В частині розподілу судових витрат заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 червня 2021 року скасувати та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2983,25 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник

В. В. Черненко