Провадження № 2-ві/243/3/21
Справа № 243/1017/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Ільяшевич О. В., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Харченко Оксани Олексіївни про відвід судді Дюміної Наталії Олександрівни у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про повернення неповнолітніх дітей до республіки Казахстан та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб служби у справах дітей Слов`янської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю на території України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Дюміної Н.О. знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про повернення неповнолітніх дітей до республіки Казахстан та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю на території України.

28 вересня 2021 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - адвоката Харченко О.О. надала заяву про відвід судді Дюміної Н.О., яку обґрунтувала тим, що у зв`язку з тим, що відповідачка ОСОБА_2 працює секретарем в суді, з 19 жовтня 2018 року, справа неодноразово передавалася від одного судді до іншого. Суддя Мінаєв І. М. заявив собі самовідвід від розгляду вказаної справи, оскільки він є близьким другом батька відповідачки, судді Старовецький В. І., Сидоренко І. О. та Пронін С. Г. задовольнили свої самовідводи від розгляду вказаної справи, оскільки відповідачка працює секретарем в суді. Головною підставою для відводу вказує, те, що головуючий суддя у справі - Дюміна Н. О. є головою суду, а Бочарова М. П. є її співробітницею та знаходиться в безпосередньому підпорядкуванні голови суду, а тому є підстави сумніватися в неупередженості головуючого судді у вказаній справі.

Відповідно до ч. ч. 13, 14 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове за сідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому, відповідно до вимог ч. 8 ст.40 ЦПК України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, враховуючи те, що підстав для вирішення питання про відвід головуючого-судді у судовому засіданні з викликом учасників справи судом не вбачається, суд вважає за можливе розглянути заяву у письмовому провадженні.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявленого судді Дюміній Н.О. відводу, суд виходить з таких обставин та відповідних норм чинного законодавства.

Як видно з матеріалів цивільної справи, в провадженні судді Дюміної Н.О. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про повернення неповнолітніх дітей до республіки Казахстан та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб служби у справах дітей Слов`янської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю на території України.

Дійсно ОСОБА_2 прийнята на роботу секретарем судового засідання до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, однак з моменту влаштування до суду працює постійно з іншим суддею, до складу суду під головуванням судді Дюміної Н.О. ніколи не входила, не співпрацювала із нею, у безпосередньому підпорядкуванні не перебувала, у судді та відповідачки відсутні також як позапроцесуальні так і позаробочі зв`язки.

Щодо посилання адвоката Харченко О. О. як на підставу для відводу, що суддя Дюміна Н.О. є головою суду, отже відповідачка ОСОБА_2 перебуває у її безпосередньому підпорядкуванні, суд звертає увагу на такі норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» перебування судді на адміністративній посаді в суді не звільняє його від здійснення повноважень судді відповідного суду, передбачених цим Законом.

Голова суду наділяється, «владними повноваженнями» щодо організації спільної праці всіх працівників суду (включаючи суддів). Голова суду виконує внутрішньоорганізаційну діяльність управлінського характеру. Діяльність голови суду є допоміжною щодо основної і спрямована на забезпечення умов для нормального здійснення головою певного суду і підлеглими йому суддями здійснення правосуддя. Змістом організаційно-управлінських відносин є не сама праця (процес праці), а його організація (в тому числі встановлення умов праці), або ж керівництво трудовим колективом.

Організаційно-управлінські відносини голови суду відносно підлеглих визначається тим, що вони складаються всередині (в рамках) трудового колективу певного роботодавця і покликані організовувати передусім саме трудові, а не будь-які інші суспільні відносини.

Таким чином, суддею Дюміною Н. О., як головою суду виконується внутрішньоорганізаційна діяльність працівників суду, та не здійснюються будь - які інші суспільні відносини.

Відповідно до ч. 5 ст. 155 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення. Добір працівників апарату суду здійснюється на конкурсній основі, крім випадків переведення державних службовців відповідно до законодавства про державну службу.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 155 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що має наслідком звільнення його з посади.

Керівника апарату місцевого суду, його заступника призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади начальник відповідного територіального управління Державної судової адміністрації України, а керівників апаратів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду, їх заступників призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади Голова Державної судової адміністрації України.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, слід дійти висновку, що апарат суду, до якого входить як працівник - відповідачка ОСОБА_2 перебуває у безпосередньому підпорядкуванні у керівника апарату суду, а не у його голови. При цьому процедура звільнення, заохочення керівника апарату суду не залежить від голови суду.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 ЦПК України, відповідно до якої суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Слід зазначити також, що у нормах чинного цивільного законодавства, на відміну від чинного КПК України, відсутня пряма заборона розгляду справ, учасником яких є працівник апарату суду.

Отже, доводи заявника про те, що суддя Дюміна Н. О. не має можливості розглядати справу у зв`язку з тим, що вона є безпосереднім керівником відповідачки ОСОБА_2 спростовуються нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до ст. 48 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя не зобов`язаний давати жодних пояснень щодо суті справ, які перебувають у його провадженні, крім випадків, установлених законом. Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що доводи заявника щодо того, що суддя Дюміна Н. О. не може розглядати справу, оскільки відповідачка як працівник суду перебуває у її безпосередньому підпорядкуванні не знайшли свого підтвердження, оскільки на законодавчому рівні встановлено чітке розмежування функцій голови суду та керівника апарату суду, за якими саме на керівника покладається обов`язки безпосереднього керівництва апаратом суду. При цьому, керівник апарату суду не є особою, яка перебуває в безпосередньому підпорядкування голови суду.

Судом не встановлено інших підстав, визначених чинним законодавством та міжнародними нормами, за яких така заява про відвід підлягала б задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Харченко Оксани Олексіївни про відвід судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Дюміної Наталії Олександрівни про відвід судді від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про повернення неповнолітніх дітей до республіки Казахстан та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб Служби у справах дітей Слов`янської міської ради, Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області, про визначення місця проживання дітей з матір`ю на території України - відмовити, у зв`язку з відсутністю підстав.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду О. В. Ільяшевич