Провадження №22-ц/812/1349/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 486/1261/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом, поданим ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування приміщеннями квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 24 травня 2021 року під головуванням судді Савіна О.І., повний текст судового рішення складений 31 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку користування приміщеннями квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що в липні 2020 року її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , успадкувала Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частка даної квартири належить колишній дружині ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 має намір перевестися навчатися до середньої загальноосвітньої школи № 4 в м. Южноукраїнськ, що знаходиться біля цього будинку, але позбавлена можливості проживати у спірній квартирі, так як відповідач змінила замки та не дає їй ключі, просила зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 ; встановити порядок користування даною квартирою, виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 20,7 кв.м (№ 5 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), комору площею 2,8 кв.м (№ 6 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), а в користування ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 9,7 кв. м (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), лоджію біля даної житлової кімнати площею 3,51 кв.м, вбудовану шафу 2,8 кв.м (№ 3 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), коридори площею 2,0 кв.м та 3,0 кв.м (№ 1 та № 4 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), кухню площею 31,5 кв.м (№ 2 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) без лоджії біля житлової кімнати (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), ванну площею 7,0 кв.м (№ 7 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) залишити в спільному користуванні співвласників.

Відповідач позовні вимоги не визнала повністю, мотивуючи тим, що квартира, яка є предметом спору має невизначені характеристики, тобто відповідно до свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 15.01.2007 р. вона вказана як власник трикімнатної квартири, відповідно до технічного паспорту на квартиру від 2006 року загальна площа квартири складала 74,2 кв.м, з них 43,7 кв.м житлової площі, що також було зазначено і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а в наданому позивачем свідоцтві на право на спадщину за заповітом зазначено що спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 79,5 кв.м, з них 30,4 кв.м житлова площа, а тому вважає неможливим вирішення в суді питання про встановлення порядку користування квартирою до впорядкування вказаної інформації. Крім того, запропонований розподіл використання квартири вважає дискримінаційним відносно неї, оскільки відокремлене приміщення для позивача майже вдвічі більше. До того ж звертала увагу, що ОСОБА_1 , діючи в інтересах доньки, також хоче отримати право на проживання в квартирі

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її матері (законному представнику) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 20,7 кв.м (№ 5 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), комору площею 2,8 кв.м (№ 6 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), а в користування ОСОБА_3 - житлову кімнату площею 9,7 кв. м (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), лоджію біля даної житлової кімнати площею 3,51 кв.м, вбудовану шафу 2,8 кв.м (№ 3 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру). Коридори площею 2,0 кв.м та 3,0 кв.м (№ 1 та № 4 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), кухню площею 31,5 кв.м (№ 2 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) без лоджії біля житлової кімнати (№ 8 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру), ванну площею 7,0 кв.м (№ 7 на плані квартири в технічному паспорті на квартиру) залишити в спільному користуванні співвласників. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1681грн60коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм матеріального права, просила скасувати рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року та ухвалити нове, про відмову у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України в постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-1500це15 допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, що не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Натомість, суд першої інстанції виділив у користування позивача кімнату, площа якої на 5,5 кв.м. ( 36,18%) перевищує ідеальну частку відповідача у житлі, що є незаконним і несправедливим та не ґрунтується на положеннях ст. 358 ЦК України. Так, визначаючи порядок користування житловим приміщенням у квартирі, суд першої інстанції безпідставно врахував інтереси законного представника позивача - її матері, яка не є стороною у справі та не набула права користування житловим приміщенням. На думку ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом, позивач мала на меті лише формальне встановлення порядку користування квартирою, якою вона фактично не користується.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 - без задоволення. Зазначала, що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 , підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги. Позивач та її представеники до суду вдруге не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення судувого розгляду від них не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 06.12.2006 р. органом приватизації житла Южноураїнського міськвиконкому, та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП "Бюро технічної інвентаризації м. Южноукраїнськ", трикімнатна квартира, загальною площею 74,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку приватизації житла була передана у спільну часткову власністьу рівних частках ОСОБА_4 і відповідачці ОСОБА_3 (а. с. 15, 16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (а. с. 10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого повторно 23 квітня 2019 року Виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 і ОСОБА_1 (а. с. 9).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.07.2020 р., виданого Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, спадкоємцемцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_4 , є його донька ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано дане свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 30,4 кв.м, загальною площею 79,5 кв.м (а. с. № 11).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2020 р. заОСОБА_2 зареєстроване право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на вищевказану квартиру (а.с. 12).

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого КП "Бюро технічної інвентаризації міста Южноукраїнська" станом на 30.01.2020 року внаслідок перепланування квартира АДРЕСА_1 , є двокімнатною, загальною площею 79,5 кв.м та житловою площею: 30,4 кв.м. Дана квартира складається з: двох житлових кімнат площею 20,7 кв.м та 9,7 кв. м., коридорів площею 2,0 кв.м та 3,0 кв.м, кухні площею 31,5 кв.м, вбудованої шафи площею 2,8 кв.м, комори площею 2,8 кв.м, ванної площею 7,0 кв.м (а.с. № 17-18).

У даній квартирі зареєстрована та проживає відповідачка.

Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Статтями 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимого про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимого про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 статті 386 ЦК України). Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини за своєю природою ґрунтуються на обставинах, пов`язаних з фактом порушення відповідачем права власності ОСОБА_2 , шляхом створення їй перешкод у користуванні її власністю, а тому її порушені права підлягають захисту.

Таким чином, відповідно до вищевикладених вимог закону суд обґрунтовано ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують викладених висновків суду щодо наявності підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Разом із тим, покладаючи на відповідачку також і обов`язок не чинити перешкод в користуванні вказаної квартири і матері позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_1 -суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що вона не володіє якими-небудь майновими правами щодо спірної квартири, а тому відсутні підстави для застосування такого способу захисту прав власника.

Таким чином, оскаржуване рішення суду відповідно до ст. 376 ЦПК України в частині зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод законному представнику неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - в користуванні спірною квартирою, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення - про відмову у задоволенні цих вимог.

Задовольняючи позовні вимоги щодо визначення порядку користування спірною квартирою, суд першої інстанції вважав, що такий порядок буде відповідати інтересам сторін та не порушуватиме їх права.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Під час встановлення порядку користування майном кожному зі співвласників передається у користування певна конкретна частина майна з урахуванням його частки в праві спільної власності на нього. Разом з тим, виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. При цьому, допускається можливість відійти від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність проте лише у незначних обсягах.

Виходячи із житлової площі спірної квартири - 30,4 кв. м, на 1/2 частку її співвласників припадає по 15,2 кв. м.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції про виділення у користування позивачки кімнати площею 20,7 кв. м, а відповідачці - кімнати площею 9,7 кв. м, апеляційний суд вважає, що таке відступлення від розміру часток сторін у праві спільної часткової власності є істотним.

Тому встановлений судом першої інстанції порядок щодо користування кімнатами в квартирі для сторін та спільне користування всіма іншими приміщеннями квартири не відповідає вимогам закону, суттєво порушує права відповідачки, оскільки проведений з істотним неврахуванням балансу інтересів сторін у праві на спірний об`єкт права власності.

Таким чином, оскаржуване рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині встановлення порядку користування спірною також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині - про відмову у задоволені цих вимог.

Отже апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, рішення суду в частині стягнення судового збору слід змінити, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору з 1 681 грн 60 коп. до 840 грн 80 коп.

Також з огляду на результати апеляційного розгляду справи, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1 261 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року в частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , а також в частині зобов`язанння ОСОБА_3 не чинити перешкод законному представнику неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_1 - в користуванні вказаною квартирою, - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Рішення суду в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення в частині зобов`язання ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.Б. Кушнірова

Н.О. Шаманська

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2021 року