ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8041/21 Справа № 216/1317/17 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (надалі ПАТ «СК «Країна») звернулися з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги, який в подальшому уточнив.

В обґрунтування уточненого позову зазначено, що між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 було укладено Договір страхування наземного транспортного засобу №ТА 48819 від 08 серпня 2015 року, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_1 .

26 березня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року, відповідача ОСОБА_1 визнанно винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 виїжджаючи з прилеглої території на вул. Широківська в м. Кривому Розі, не переконався в безпечності свого маневру, допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц», д/н НОМЕР_1 .

Згідно умов страхування, на підставі заяви страхувальника ОСОБА_3 від 22 квітня 2016 року, ПАТ «СК «Країна» визначила розмір страхового відшкодування в сумі 82 462, 37 грн.та перерахувала його на поточні рахунки страхувальника. Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право зворотної вимоги на підставі ст. ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України.

На підставі наведеного вище, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь збитки в розмірі 82 462,37 грн., а також судовий збір в сумі 1 600 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Країна» страхове відшкодування в порядку зворотної вимоги в сумі 82 462,37 грн. і витрати на судовий збір 1 600 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що на момент ДТП, 26 березня 2016 року, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/8159760 від 23 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «СК «Країна»з лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну потерпілого, у розмірі 100 000 грн. За даним полісом забезпечення, транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_3 , д/н НОМЕР_2 , тобто автомобіль, яким відповідач ОСОБА_1 керував у момент ДТП. Таким чином, відповідачем у даній справі має бути ПАТ «СК «Країна», тобто страховик, у якого відповідач ОСОБА_1 застрахував свою цивільно - правову відповідальність і саме з цієї страхової компанії має бути стягнута шкода. Оскільки позивач та страхова компанія, в якій застрахована цивільно - правова відповідальність відповідача поєднується в одній особі то можна вважати припиненним зобов`язання, що виникли із спричинення шкоди.

Крім того апелянт зауважує, що згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії Касаційного суду від 14 лютого 2018 року, справа 760/5736/15-ц, сам собою факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для стягнення із страхувальника страхового відшкодування, якщо страховик мав можливість перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, тому вважає, що позивач по справі мав повну можливість перевірити обставини ДТП власними силами, встановити причетних до ДТП та оцінити спричину шкоду. Таким чином, в даному випадку сам факт неповідомлення відповідачем позивача про ДТП, відповідно до вимог підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземнх транспортних засобів», не є підставою для пред`явлення регресного позову.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 08 серпня 2015 року між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №ТА 48819, предметом договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes - Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , належним ОСОБА_3 (а.с. 3).

Згідно постанови Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року, 26 березня 2016 року о 23-30 год. в м.Кривому Розі, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», д/н НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_6 виїжджаючи з прилеглої території на вул. Широківська, не переконався в безпечності свого маневру, допустив зіткнення з автомобілем, марки «Mercedes - Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 (а.с. 14)

В результаті ДТП автомобілю марки «Mercedes - Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , спричинено механічні пошкодження та його власнику ОСОБА_3 заподіяно матеріальну шкоду.

Відповідно до Страхового акту №07/39385/Д/2.1.5.1 від 16 червня 2016 року, ОСОБА_3 здійснено страхову виплату 82 462,37 грн. в результаті настання страхової події, яка сталася з вини ОСОБА_1 (а.с. 15).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач посилався на те, що після виплати страхового відшкодування ОСОБА_3 до позивача перейшло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 , на підставі ст. 993 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 82 462,37 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Відповідно до ч.ч.16,17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18. У пунктах пункти 68-70 цієї постанови зазначено, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем ОСОБА_1 в порядку суброгації.

Як вбачається з матеріалів справи відносини між ОСОБА_1 та його страховиком - ПАТ «СК «Країна» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами статті 1194 ЦК України, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, до ПАТ «СК «Країна», як страховика відповідача ОСОБА_1 , з вини якого сталася ДТП, перейшов обов`язок відшкодувати шкоду, завдану з вини останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 26 березня 2016 року, цивільно правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована по полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №8159760 від 23 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «СК «Країна» з лімітом відповідальності за шкоду, спричинену майну потерпілого у розмірі 100 000 гривень (а.с. 98).

При цьому, у деліктному зобов`язанні, що виникло із спричинення шкоди внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 26 березня 2016 року, кредитором є ПАТ «СК «Країна», відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту №ТА 48819 від 08 серпня 2015 року, та боржником є ПАТ «СК «Країна», відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №8159760 від 23 березня 2016 року, тобто кредитор ПАТ «СК «Країна» та боржник ПАТ «СК «Країна» є однією юридичною особою, тому відбувається поєднання кредитора з боржником в одній особі.

Натомість, згідно вимог ст. 606 ЦК України, зобов`язання припиняються поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки позивач ПАТ «СК «Країна», тобто кредитор та страхова компанія ПАТ «СК «Країна», в якій застрахована цивільно правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , тобто боржник поєднаються в одній особі, тому деліктне зобов`язання, що виникло із спричиненням шкоди внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 26 березня 2016 року є припиненим.

Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилково висновку пр. наявність правових підстав для задоволення позову про відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_1 протягом трьох робочих днів з дня настання ДТП не повідомив ПАТ «СК «Україна» про настання страхового випадку та не надав доказів, що він з поважних причин не виконав вимоги підпункту 33.1.2 пункту 3.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

За змістом підпункту 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в Постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 760/5736/15-цта у Постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №208/7291/13-ц та від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, провадження № 61-27901св18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Факт і обставини дорожньо-транспортної пригоди зафіксований правоохоронними органами; відповідач ОСОБА_1 , як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталося 26 березня 2016 року, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач ПАТ «СК «Країна» його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_3 , тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає висновки суду про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову та відшкодування шкоди, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33, підпункту «ґ» пункту 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно квитанції №15 від 04 серпня 2021 року відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги 2 400 грн., (а.с.191), який, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 , оскільки рішення суду ухвалено на його користь.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, 381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2021 рокускасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 відшкодування збитків в порядку зворотної вимоги - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: