Дата документу 29.09.2021 Справа № 335/7035/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/7035/21Головуючий у 1-й інстанції Алєксєєнко А.Б.
Пр. № 22-ц/807/3182/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Маловічко С.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою (а.с. 1-3), в якій просив видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яким заборонити особисто або через третіх осіб вчиняти психологічний тиск на малолітнього ОСОБА_2 , не перешкоджати реалізації його права на родинні стосунки із дідом ОСОБА_1 строком на три місяці.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначав, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року у справі № 335/7000/20 за його позовом із співпозивачкою ОСОБА_5 (прабабуся) до матері онука ОСОБА_3 , про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком), визначення порядку участі у вихованні онука (правнука), було прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та визначено час зустрічей дідуся та прабабусі з дитиною щосереди з 17-00 до 20-00 у присутності зацікавленої особи ОСОБА_3 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 червня 2021 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Кримська О.М., судді Дашковська А.В., Подліянова Г.С. а.с. 11-17) було доповнено рішення суду першої інстанції та ухвалено не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком) діду (прабабі).

Заявник зазначав про те, що ним на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, починаючи з 02 червня 2021 року, вживаються заходи з метою реалізації своїх прав та забезпечення прав онука на підтримання родинних стосунків із дідом.

Проте, незважаючи на його намагання побачитись з онуком у визначений судом час, навіть за участі зацікавленої особи ОСОБА_3 , остання усіляко перешкоджає таким побаченням та його участі у вихованні онука.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Алєксєєнка А.Б. (а.с. 4).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 5) відкрито провадження у цій справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2021 року (а.с. 30-32) у задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у своїй апеляційній скарзі (а.с. 34-37) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги вищезазначеної задовольнити, видати обмежувальний припис.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 39).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 06 серпня 2021 року (а.с. 40), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 41), із урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів).

Заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на вищезазначену апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 53-56).

В автоматизованому порядку суддею Кримською О.М. у цій справі замінено суддю-члена колегії Подліянову Г.С. у зв`язку із перебуванням останньої у відпустці 14 і більше днів (а.с. 77-78).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 49-51) заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явились, заінтересована особа ОСОБА_4 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавала.

Заінтересована особа ОСОБА_3 подала апеляційному суду клопотання, до якого додала письмові докази на підтвердження останнього (а.с. 57-63), та в якому просила відкласти розгляд цієї справи через відрядження її, як працівника відповідної юридичної особи, в якій працює не лише вона одна (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), та яка завчасно ще 12.08.2021 року отримала від апеляційного суду судову повістку - повідомлення у цій справі (а.с. 49), та у зв`язку із чим, остання мала реальну можливість планувати свою роботу чи підшукати представника.

Відповідно до ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу …повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, суд першої інстанції розглядає справу про видачу об межувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду (ст. 350-5 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст.ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний ухвалив: у задоволенні клопотання заінтересованої особи ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи на іншу дату у цій справі відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю заінтересованих осіб за присутністю заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Рошияна І.В.(а.с. 79-82).

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України … рішення … судді в інших справах… не може бути підставою для відводу. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача,

- пояснення заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Рошияна І.В., які у тому числі на запитання апеляційного суду зазначали, що виконавчий лист на примусове виконання судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які набрали законної сили 01.06.2021 року, та дію яких не було зупинено Верховним Судом, як касаційним судом, в іншій справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей Вознесенівського району Запорізької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком), визначення порядку участі у виховані онука (правнука) та які в касаційному порядку ще не переглянуті, лише тільки отримали, звернулись до виконавця, чекають відкриття провадження, у примусовому порядку ще не виконували,

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вищезазначеної заяви ОСОБА_1 у цій справі, керувався ст.ст.5, 12, 76-83, 259, 263-265, 350-1-350-6, 354 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та виходив із відсутності підстав для задоволення останньої у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , а також правнуком ОСОБА_5 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року у справі № 335/7000/20, провадження № 2/335/303/2021 позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , третя особа Служба у справах дітей Вознесенівського району Запорізької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком), визначення порядку участі у виховані онука (правнука) задоволено частково. Встановлено спосіб участі дідуся ОСОБА_1 та прабабусі ОСОБА_5 у спілкуванні та виховані онука (правнука) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення часу зустрічі дідуся та прабабусі з дитиною: щосереди з 17-00 до 20-00 години у присутності матері ОСОБА_7 (а.с. 6-10).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 червня 2021 року (головуючий суддя (суддя-доповідач) Кримська О.М., судді-члени колегії Дашковська А.В., Подліянова Г.С.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року в частині вирішення позовних про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком) скасовано та прийнято в цій частині постанову наступного змісту: Зобов`язано ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_5 у спілкуванні з онуком (правнуком) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с. 11-17).

Судом першої інстанції також було правильно встановлено, що заявник зазначав про те, що 09.06.2021 зі сторони ОСОБА_4 по відношенню до його онука було вчинено психологічне насильство, з приводу чого він звертався до поліції. Проте, жодних відомостей про те, чи було відносно ОСОБА_4 складено протокол про вчинення нею адміністративного правопорушення та чи було останню притягнуто до відповідальності суду не надано.

Також не було надано жодних доказів на підтвердження того, що заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вчиняють відносно онука заявника психологічне насильство.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі за текстом Закон).

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 цього Закону домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини мають батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом першої інстанції було правильно зазначено, що до заяви заявником не було долучено взагалі жодного доказу. З пояснень, які були надані учасниками справи вбачається, що між матір`ю та дідусем ОСОБА_2 є непорозуміння щодо участі останнього у вихованні дитини та наявний відповідний спір не зважаючи на наявність судового рішення, яким визначено порядок спілкування онука з дідусем.

З наданої у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 довідки №02-06/16 від 25.06.2021 за результатами психологічного обстеження ОСОБА_2 , вбачається, що емоційний стан дитини є незадовільний. Разом з тим, чим саме викликаний такий стан не встановлено, у зв`язку з цим, суд першої інстанції правильно вважав, що зазначена довідка не може слугувати доказом на підтвердження того, діями кого саме викликаний такий стан, заявника чи заінтересованих осіб.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки психологічне насильство з боку заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_2 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні в суді першої інстанції і не надано з цього приводу доказів у розумінні ст.76-80 ЦПК України, а тому відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для малолітньої дитини, у зв`язку з відмовою суду у видачі обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 дублюють доводи його заяви у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію заявника у цій справі, викладену в його заяві, яку він і його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Доводи заяви ОСОБА_1 за своїм змістом більш схожі на доводи скарги з приводу неналежного виконання (невиконання) у добровільному порядку заінтересованими особами у цій справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вищезазначених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які набрали законної сили 01.06.2021 року, та дію яких не було зупинено Верховним Судом, як касаційним судом, в іншій справі ЄУН 335/7000/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей Вознесенівського району Запорізької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком), визначення порядку участі у виховані онука (правнука) (копії а.с. 64-76), і які в касаційному порядку ще не переглянуті, та які ОСОБА_1 у примусовому порядку ще не виконував (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених заявником вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування заявника ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Заявник та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування заяви заявника у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною заявника ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що ОСОБА_1 в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 350-5 ч. 3 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 липня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 04.10.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Маловічко С.В.