ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2038/21Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/1026/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря Стецюк М.А.

та сторін заявника ОСОБА_1 та представника ГУНП в Тернопільській області Старжинського Т.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/2038/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2021 року, ухваленого суддею Черніцькою І.М., повний текст рішення виготовлено 26 липня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третя особа Чортківський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. завданої внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 0000212.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 квітня 2016 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000212 внесено відомості про кримінальне правопорушення з боку начальника відділу Держгеокадастру в Чортківському районі Тернопільської області за ч. 1 ст. 367 КК України. Дане кримінальне провадження на протязі 2016 - 2018 років неодноразово закривалось за постановами слідчого, які у подальшому були скасовані слідчими суддями. Останній раз 30 листопада 2018 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000212, яку він не отримував, у зв`язку з цим звернувся зі скаргою до слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області. В судовому засіданні 29 січня 2021 року при розгляді справи № 608/1125/16-к йому вручено копію постанови від 30 листопада 2018 року, яка оскаржена ним до суду.

Вважає, що органом досудового розслідування допущено системні, тривалі порушення законності та неефективне розслідування, про що зазначено в ухвалах слідчих суддів. Зокрема, слідчим не проведено його допит, одночасний допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його, як потерпілого, для з`ясування всіх обставин справи, не здійснено запити до центрального апарату Держземагенства щодо надання потрібної інформації. Слідчим не виконано вимог слідчих суддів зазначених в ухвалах про скасування постанов про закриття кримінального провадження.

Вказаними порушеннями йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 100000 грн, яка полягає в тому, що він впродовж тривалого часу вимушений був витрачати час відвідуючи судові засідання у судах та втратив звичний спосіб життя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, третя особа Чортківський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправомірно прийшов до висновку, що ним не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів влади, діє зовсім інший принцип доказування. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що він не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не поступало.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник ГУНП в Тернопільській області - Старжинського Т.Р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, додавши, що на даний час слідчим Чортківського районного відділу проводяться дії досудового розслідування по скарзі ОСОБА_1 : опитування заявника, свідків, зроблено відповідні запити.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції посилається на те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що згідно зі статтею 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 27 квітня 2016 року з витягу з ЄРДР кримінального провадження № 0000212 на адресу Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області надійшла ухвала Чортківського районного суду від 25 квітня 2016 року про внесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 367 КК України з боку службових осіб Держгеокадастру в Чортківському району, дії яких кваліфіковано за ч. 1 ст. 367 КК України.

З відповіді Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області від 09 березня 2021 року, пояснень сторін та матеріалів кримінального провадження встановлено, що у кримінальному провадженні № 000212 було проведено такі слідчі та процесуальні дії:

- 18 травня 2016 року направлено запит начальнику Чортківського ВП щодо витребування і долучення до кримінального провадження матеріалів ЄО за письмовим повідомленням ОСОБА_1 ;

- 19 травня 2016 року ОСОБА_1 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, а також допитано його в якості потерпілого;

- 20 травня 2016 року допитано начальника відділу Держгеокадастру в Чортківському районі ОСОБА_2 в якості свідка;

- 20 травня 2016 року оглянуто добровільно надані ОСОБА_2 копії документів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, а саме: наказ за № 18-К від 16 лютого 2016 року про призначення ОСОБА_2 на посаду начальника відділу Держгеокадастру в Чортківському районі; наказ про розподіл обов`язків між начальником відділу та заступником начальника відділу Держгеокадастру в Чортківському районі; заяву ОСОБА_1 від 03 березня 2016 року про виготовлення та видачу межових знаків встановленого взірця;

- 20 травня 2016 року допитано в якості свідка заступника начальника відділу Держгеокадастру в Чортківському районі ОСОБА_3 ;

- 15 серпня 2016 року направлено запит начальнику відділу Держгеокадастру в Чортківському районі щодо витребування для долучення до кримінального провадження копій документів, а саме: Положення Про відділ Держгеокадастру в Чортківському районі; наказу про призначення ОСОБА_3 на посаду заступника начальника відділу Держгеокадастру в Чортківському районі; наказу про призначення на посаду службової особи, в обов`язки якої входить облік вхідної та вихідної документації відділу, прийом та реєстрації пошти, зокрема звернень громадян; функціональних обов`язків (посадових повноважень) даної службової особи;

- 15 серпня 2016 року винесено постанову про призначення службової перевірки, яка направлена для виконання начальнику Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області;

- 14 грудня 2016 року направлено запит начальнику центрального апарату Держгеокадастру України;

- 21 грудня 2016 року проведено додатковий допит потерпілого ОСОБА_1 ;

- 30 травня 2017 року проведено одночасний допит потерпілого ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ;

- 29 листопада 2018 року допитано в якості свідка ОСОБА_4 .

Встановлено, що 31 серпня 2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб відділу Держгеокадастру в Чортківському районі складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 13 грудня 2016 року, скасовано постанову про закриття кримінального провадження. При цьому, скаргу задоволено з тих підстав, що слідчим не виконано вимог ухвали слідчого судді від 14 липня 2016 року, зокрема не допитано ОСОБА_1 , з приводу спричинення злочином матеріальної та моральної шкоди, не проведено одночасного допиту ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Крім того, слідчий не звернувся з відповідним запитом до Центрального апарату Держземагенства України щодо надання інформації про те, чи створене державне підприємство по виготовленню межових знаків на конкурсних засадах, що належить до сфери його управління, яке здійснює організацію постачання межових знаків першого виду територіальним органам Держземагенства України, чи оголошено конкурс та/або чи визначений переможець конкурсу.

На виконання вимог слідчого судді, слідчим проведено додатковий допит потерпілого ОСОБА_1 , направлено запити начальнику центрального апарату Держгеокадастру України.

30 грудня 2016 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою слідчого судді від 04 квітня 2017 року. Слідчим суддею зазначено про необхідність проведення одночасного допиту свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_1 та долучити письмові докази, які свідчать про наявність або відсутність заподіяння матеріальної чи моральної шкоди потерпілому ОСОБА_1 .

На виконання вимог слідчого судді, слідчим проведено одночасний допит свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_1

31 травня 2017 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 січня 2018 року. Апеляційний суд зазначив, що постанова слідчого містить висновки, які ідентичні викладеними у попередній постанові від 30 грудня 2016 року, яку було скасовано. Дані постанови за змістом і стилем викладу є однаковими та різняться лише датою їх винесення, що свідчить про те, що орган досудового розслідування не вжив достатніх заходів для повного з`ясування обставин справи та прийняття законного і обґрунтованого процесуального рішення. Постанова слідчого містить істотні суперечності щодо підстав закриття кримінального провадження.

27 червня 2018 року старшим слідчим СВ Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області Чорним В.Б. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000212 від 27 квітня 2016 року, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 27 червня 2018 року. Слідчий суддя прийшов до висновку, що постанова слідчого є неналежно обґрунтованою, мотивованою та передчасно винесеною.

На виконання вимог слідчого судді, слідчим проведено допит свідка ОСОБА_4

30 листопада 2018 року старшим слідчим СВ Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області Чорним В.Б. винесено постанову про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, яка скасована ухвалою слідчого судді Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2021 року. Слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий не використав всі надані йому законом можливості для збирання доказів, не вчинив всіх необхідних слідчих дій, а прийняв рішення про закриття кримінального провадження, що не узгоджується із принципом законності кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ст. 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В силу вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положеннями ст. 67 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з пунктами 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що мають місце системні, тривалі порушення законності, неефективність досудового розслідування кримінального провадження № 0000212, безпідставні закриття провадження, що неодноразово встановлювалось слідчими суддями та судом апеляційної інстанції. Вважає, що даними порушеннями йому спричинено моральну шкоду.

Однак, можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку передбачена нормами КПК України.

Саме по собі скасування слідчими суддями постанов про закриття кримінального провадження, зобов`язання слідчих вчинити певні дії не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та бездіяльність органів досудового розслідування й причинний зв`язок між ними.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. ст. 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади чи його посадової або службової особи, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування йому шкоди у розумінні статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, що позивачем зроблено не було.

При цьому, сам факт неодноразового закриття кримінального провадження слідчим, та скасування такої постанови слідчого слідчим суддею, зобов`язання посадових осіб органу досудового розслідування вчинити певні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до відповідальності.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 28 січня 2019 року у справі №686/7576/18, від 12 квітня 2019 року у справі №686/10651/18, від 16 травня 2019 року у справі №686/20079/18, від 22 травня 2019 року у справі №686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року у справі №686/22133/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі №523/4822/17.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

На час розгляду даної справи досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Підстави та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування передбачено статтями 303, 306 КПК України, а оскарження недотримання розумних строків статтею 308 КПК України.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки заявником не надано доказів у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів.

Посилання заявника на постанову ВС від 27.11.2019 року у справі 750/6330/17, колегія суддів до уваги не бере, оскільки це стосується інших правовідносин.

Не заслуговують на увагу посилання заявника в апеляційній скарзі на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03.06.2019 року у справі № 523/3080/19, Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.07.2019 року у справі 405/679/19 та від 08.08.2018 року у справі № 405/1602/18, які вказують на практику про стягнення моральної шкоди, завдану незаконними діями органів поліції, оскільки у відповідності до вимог статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій, а не практика судів першої та апеляційних інстанції.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів