П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на малолітню дитину,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернуласядо суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що із 2010 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 травня 2019 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку відповідач сплачує аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. на місяць. На даний час між сторонами існують чисельні спори з приводу місця проживання доньки та участі у її вихованні.

Вказувала, що відповідач відмовляється від участі у додаткових витратах на дитину, посилаючись на свою неспроможність через низький дохід. Донька ОСОБА_3 з жовтня 2019 року систематично відвідує заняття з плавання у Першій школі плавання. Після декількох занять, окрім високого інтересу та неймовірного задоволення дитини, було відмічено індивідуальні особливості прояву здібностей до плавання - легко та швидко засвоює навики, вміння і знання. За період занять по плаванню із 22 лютого 2020 року по 10 грудня 2020 року вона понесла витрати у розмірі 24430 грн., що стверджується квитанціями про оплату. Вважає, що відповідач спроможний компенсувати половину понесених витрат у розмірі 12215 грн., оскільки працездатний, має задовільний стан здоров`я, працює, отримує дохід за основним місцем роботи, а також додатковий дохід. Окрім того, витрачає кошти на адвоката, який займається його справами. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат на доньку ОСОБА_3 у розмірі 12215 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 31 травня 2021 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 12215 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що витрати позивачки на оплату занять

- 2 -

доньки ОСОБА_3 з плавання належать до додаткових витрат на дитину. Таке суперечить ст.185 СК України, яка вказує, що додаткові витрати мають бути викликані особливими обставинами, чого в даній справі не встановлено, а відтак кошти на одежу, розваги, відпочинок або заняття доньки ОСОБА_3 не є додатковими витратами, а входять у поняття аліментів, які він сплачує на утримання доньки у розмірі 3500 грн. щомісяця. Судом не врахована судова практика, зокрема постанова Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц.

Позивачка ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 02 серпня 2021 року направленазгідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу позивачки, що стверджується повідомленням про її доставлення.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 12215 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 28 травня 2019 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 31 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 3500 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2019 року і до досягнення донькою повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 12лютого 2020 року,

- 3 -

залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 15174,89 грн.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 акцептовано два Публічні договори (оферта) ФОП ОСОБА_6 про надання спортивно-оздоровчих послуг у басейні «Перша школа плавання» від 17 жовтня 2019 року та від 01 листопада 2020 року.

За період із лютого 2020 року по грудень 2020 року включно ОСОБА_2 здійснено оплату спортивно-оздоровчих послуг у басейні «Перша школа плавання» на суму 24430 грн., що підтверджено квитанціями про оплату послуг.

Відповідно до довідки Дніпровського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 18 лютого 2020 року, заборгованість по аліментам з боку ОСОБА_1 за виконавчим листом № 755/9201/19 складає 14000 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявністю передбачених законом підстави для стягнення із відповідача половини понесених позивачкою додаткових витрат на дитину,оскільки ці витрати підтверджені документально і є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, пов`язаними із розвитком певних здібностей дитини.

При цьому суд керувався преюдиційністю цих обставин, що встановлено судовими рішеннями у справі № 755/550/20.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст.ст.180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз наведених норм закону вказує на те, що базові постійні потреби дитини покриваються за рахунок аліментів. Проте, в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку або хронічну хворобу, тощо.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її

- 4 -

хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч.2 ст.185СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Стягуючи додаткові витрати на оплату занять малолітньої ОСОБА_3 з плавання, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачкою не доведено та матеріали справи не містять жодних доказів про наявність рекомендацій лікарів щодо необхідності зайняття дівчинки плаванням.

У тому числі не доведено, що такі заняття, пов`язані із розвитком певних здібностей дитини, якій 5 років. Зокрема не встановлено, що дівчинка має до цього хист і досягла у цьому об`єктивно виражених істотних результатів порівняно з іншими дітьми її віку, приймала участь у змаганнях, займала призові місця тощо, що у свою чергу доводить наявність таких здібностей і обумовлює їх подальший розвиток.

За таких обставин, понесені позивачкою витрати на оплату занять дитини в басейнінеможливо розцінювати як додаткові, тобто як такі, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц з подібними правовідносинами та фактичними обставинами, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд вказав, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка малювання не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Наведена правова позиція є сталою і сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, скасовуючи рішення апеляційного суду про стягнення додаткових витрат і залишаючи в силі ррішення суду першої інстанцї про відмову у стягненні цих витрат, Верховний Суд послався, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо. У свою чергу, відвідування музичної школи дитиною не свідчить про її подальше відвідування, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини, і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Також судом першої інстанції не встановлено, що витрати позивача на літній відпочинок дитини зумовлені особливими обставинами, а витрати на вивчення англійської мови зумовлені із розвитком її здібностей в цьому. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому донька сторін провела літній відпочинок, та заклади, в яких остання навчається.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат.

У постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17,

- 5 -

залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що, встановивши, що придбання планшета не може вважатися додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачкою позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд зазначив, що вартість поїздки та відпочинку на морі, придбаних медикаментів першої необхідності і харчування не є особливими обставинами, які потребують додаткових витрат з боку іншого з батьків.

У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, скасовуючи судові рішення про стягнення додаткових витрат на дитину і ухвалюючи нове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат, Верховний Суд зазначив, що що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст.185 СК України.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц Верховний Суд зазначив, що навчання дитини в приватній школі за бажанням одного з батьків; придбання музичного інструменту без надання доказів, що придбання інструменту, спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля; оздоблення кімнати дитини та придбання меблів не є особливими обставинами, які тягнуть покладення на іншого з батьків додаткових витрат.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що посилання суду першої інстанції в рішенні на преюдиційність факту додаткових витрат позивачки, що встановлено судовими рішеннями у справі № 755/550/20 безпідставні.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню лише обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, у відношенні тих самих осіб, щодо яких ці обставини встановлено.

При цьому під встановленими судом обставинами розуміються фактичні обставини справи (наприклад перебування сторін у шлюбі та наявність у них спільної дитини, факт припинення шлюбу, понесення витрат тощо).

В даному випадку суд помилково ототожнює обставини (факти), установлені судовим рішенням у справі № 755/550/20, із правовою оцінкою судом цих фактів, зокрема оцінкою понесених позивачкою витрат як додаткових.

Водночас згідно ч.6 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції

- 6 -

не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки понесені позивачкою витрати на оплату занять доньки з плавання не є додатковимии, тобто такими, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України.

При цьому колегія суддів враховує як відсутність у справі доказів про наявність у дитини певних здібностей до плавання, які потребують розвитку, так і відсутність доказів про необхідність таких занять з плавання за медичними показаннями.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 31 травня 2021 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на малолітню дитину.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 гривня 20 коп. компенсувати за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: