Провадження № 2/761/613/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

позивача та представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сидоренко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за вкладом, -

в с т а н о в и в :

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відшкодувати грошові кошти за банківським вкладом. В ході розгляду справи 09.12.2020 року позивачі подали заяву про зміну предмету позову (а.с. 56 т.2) та просили остаточно, а саме: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 705 180 грн. - сума основного боргу за депозитним вкладом, 3075 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 72 280, 95 грн. - сума нарахованих, але не виплачених процентів за депозитним вкладом, 689 849,05 грн. - штрафних санкцій у вигляді 3 % та втрат від інфляції за період з 25.02.2015 року по 04.12.2020 року, грошові кошти в розмірі 154 461,20 грн, як спадкоємиці за законом, якій належать 1/3 частка вкладу спадкодавця у ПАТ «Дельта Банк»; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США,що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 1 175 300 грн. - основного боргу, 5 125 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ 120 428,25 грн. - сума нарахованих, але не виплачених процентів за депозитним вкладом, 1 149 748,42 грн. - штрафні санкції у вигляді 3 % річних за період з 25.02.2015 року по 06.12.2020 року.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтувала тим, що 25.02.2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір банківського вкладу «Найкращий з любов`ю» у доларах США №002-28858-250214 за умовами якого вона передала банку у тимчасове користування вклад у розмірі 30 000 доларів США із процентною ставкою 10,25 % річних на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок по 02.03.2015 року включно. За умовами договору по закінченню строку розміщення вкладу вклад мав бути зарахований на депозитний рахунок 02.03.2015 року, проте зарахування не відбулося, чим порушились умови Договору з боку ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» їй було виплачено гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн. за вказаним вище Договором, що станом на момент виплати становило 7 200 доларів США.

Також позивач зазначила у позові, що 11.03.2015 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом нею було прийнято спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , якому належав банківський вклад в ПАТ «Дельта Банк». Згідно свідоцтва їй належить 1/3 від загальної суми вкладу в розмірі 463 383,60 грн. - 154 461,20 грн.

Позивач ОСОБА_3 свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 15.02.2014 року між ним таПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір банківського вкладу «Найкращий з любов`ю» у доларах США №011-28702-150214 за умовами якого він вніс на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США із процентною ставкою 10,25 % річних на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок по 20.02.2015 року включно. За умовами договору по закінченню строку розміщення вкладу вклад мав бути зарахований на депозитний рахунок 20.02.2015 року, проте зарахування не відбулося, чим порушились умови Договору з боку ПАТ «Дельта Банк».

За умовами договору по закінченню строку розміщення вкладу вклад мав бути зарахований на депозитний рахунок 20.02.2015 року, проте зарахування не відбулося, чим порушились умови Договору з боку ПАТ «Дельта Банк».

Згідно з положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» йому було виплачено гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 грн. за вказаним вище Договором, що станом на момент виплати становило 7 200 доларів США.

Також у позові позивачі зазначили, що на підстав постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2915 рок №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» призначено Кадирова В.В. В подальшому строк дії тимчасової адміністрації було продовжено до 02.09.2015 року, а згодом до 02.10.2015 року.

На виконання постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року.

У зв`язку з тим, що позивачами виконані умови Договору банківського вкладу та строк дії якого закінчився до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», банк не виконав своїх зобов`язань за договорами та кошти з депозитного вкладу їм не повернув.

Позивачі вважають, що оскільки з 03.03.2015 року справи ПАТ «Дельта Банк» були передані уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирову В.В. поверненням грошових коштів за банківськими вкладами (депозитами) покладається на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2017 року дану справу передано судді Волошину В.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2017 року відкрито провадження у даній справі.

23.08.2018 року на адресу суду від відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що повноваження відповідача передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно якого Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Також даним Законом, а саме статтею 28, передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам їх уповноваженим представникам чи спадкоємця у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Відповідач вважає позовні вимоги передчасними, а позивачами не доведено факту порушення їх прав чи інтересів саме відповідачем.

14.08.2018 року в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

31.10.2018 року на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву. Згідно пояснень третьої особи, на виконання вимог ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» сума гарантованого вкладу у розмірі 200 000 грн. була виплачена позивачам. Відповідно до витягів з реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» визначено акцептовані суми до виплат ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також визначено пріоритет виплати четвертої черги кредиторів. У зв`язку з чим, третя особа просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2019 року за заявою відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб закрито провадження у даній справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2019 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2019 року дану справу передано судді Пономаренко Н.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року справу прийнято до розгляду та вирішено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи.

19.06.2019 року цивільну справу№761/44056/17 було направлено до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду на підставі письмового запиту від 20.05.2019 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 11.04.2019 року змінено у мотивувальній частині, викавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 11.04.2019 року залишено без змін.

Справа повернулася до Шевченківського районного суду м. Києва 22.06.2020 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 , яка одночасно є представником позивача ОСОБА_3 , позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, встановив настіпні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 15.02.2014 року ОСОБА_3 уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір № 011-28702-150214 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов`ю» у доларах США, згідно з яким ОСОБА_3 вніс на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 50 000 доларів США під 10,25 % річних на строк до 20.02.2015 року.

25.02.2014 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір № 002-28858-250214 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов`ю» у доларах США, згідно з яким ОСОБА_1 передала банку у тимчасове користування вклад у сумі 30 000 доларів США під 10,25 % річних на строк до 02.03.2015 року.

Відповідно до п. 1.10 вказаних договорів, вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки відкритий в установі банку.

Позивачі вважають, що по закінченню строку договорів банківського вкладу (депозиту) «Найкращий з любов`ю» у доларах США,порушуючи умови зазначених договорів, ПАТ «Дельта Банк» не зарахував вклади позивачів на вказані у договорах рахунки.

02.03.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 150 про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 року в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду.

На виконання постанови Правління НБУ № 664 від 02.10.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» 02.10.2015 року Фонд прийняв рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким відкликав банківську ліцензію та розпочав процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 року до 04.10.2017 року, який надалі продовжив, а уповноваженою особою Фонду призначив ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, про що не заперечували позивачі, останні отримали гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200 000 грн., що станом на час виплати становило 7 200 дол. США, проте, не зважаючи на неодноразові звернення позивачів, Фонд відмовив їм у виплаті сум, що перевищують гарантовану суму відшкодування за вкладами.

11.03.2015 року ОСОБА_1 після смерті її батька отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшли грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсацією в розмірі 463 383,60 грн., з яких: 238 652,23 грн. розміщені на рахунку з обліку вкладів на вимогу № 0609, відкритому на підставі договору банківського вкладу (депозиту) № 003-10513-150713 від 15.07.2013 року, а 224 731,37 грн - на поточному рахунку № НОМЕР_2 , відкритому 25.11.2013 року відповідно до договору на відкриття та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_3 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 належить 1/3 від загальної суми вкладу в розмірі 463 383,60 грн., що складає 154 461,20 грн.

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 вважає, що заборгованість Фонду перед нею складається з таких сум: 30 000 доларів США - основний борг за договором банківського вкладу; 3 075 доларів США - сума нарахованих, але не виплачених процентів за депозитним вкладом; 689 849,05 грн. - 3 % річних та інфляційні втрати за період з 25.02.2015 року до 04.12.2020 року; 154 461,20 грн. - частина спадщини, яку успадкувала ОСОБА_1 після смерті її батька.

Заборгованість Фонду перед ОСОБА_3 складається з таких сум: 50 000 доларів США - основний борг за договором банківського вкладу; 5 125 доларів США - сума нарахованих, але не виплачених процентів за депозитним вкладом; 1 149 748,25 грн. - 3 % річних та інфляційні втрати за період прострочення повернення вкладу з 25.02.2015 року до 06.12.2020 року.

Оскільки Банк своїх зобов`язань перед позивачами за вказаними вище договорами банківського вкладу не виконав, позивачі вважають, що у них виникло право вимагати саме від відповідача виконання зобов`язань, взятих на себе Банком та повернення заборгованості по вкладами та відсотках по них.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківська система України складається з Національного банку України та інших банків, а також філій іноземних банків, що створені і діють на території України відповідно до положень цього Закону та інших законів України.

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Правління Національного банку України приймає рішення про віднесення банку до категорії проблемних або неплатоспроможних (п. 1 ч.1 ст. 15 Закону України «Про Національний банк України»).

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Поряд з цим згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, порядок регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч.3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет щодо інших норм законодавства під час ліквідації банків та стосовно питань регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

За приписами п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, згідно з п.п 1 та 2 ч.5 цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до п. 1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин).

Наразі діюча редакція вказаної норми Закону передбачає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку);

Згідно з ч.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються..

Пунктами 1-3 ч.2 та ч.3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), якою врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

За змістом ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, зокрема до четвертої черги віднесені вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Оскільки на час пред`явлення позивачами позову і розгляду цієї справи уже тривала процедура ліквідації, то стягнення коштів, в тому числі за вкладами вкладників за договорами, в будь-який інший спосіб, ніж це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», - суперечить вищевказаним вимогам законодавства і є неможливим.

Порядок задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів під час ліквідації банку не передбачає можливості задоволення вимог конкретного кредитора поза процедурою, встановленою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Початок процедури ліквідації банку як юридичної особи зумовив настання для позивачів певних правових наслідків, зокрема необхідність застосування спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення у передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку та черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Наразі чинним законодавством також вказаною нормою передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Як вже було встановлено в судовому засіданні і це підтверджується матеріалами справи,позивачі отримали гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами в розмірі 200 000 грн, і в подальшому їх було включено до відповідної черги кредиторів Банку (а.с. 67-68 т.1).

Враховуючи той факт, що Фонд є установою, яка у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених законом, а ПАТ «Дельта Банк» перебуває в процедурі ліквідації, задоволення вимог кредиторів Банку повинно здійснюватися у порядку, визначеним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому, в силу покладених на завдань та функцій, Фонд не набуває зобов`язань Банку перед його вкладниками у зв`язку із запровадженням процедури його ліквідації.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачами не доведено існування підстав для стягнення з відповідача коштів за банківським вкладом у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 526, 1058, 1060, 1074 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 26, 36, 45, 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 2, 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 2, 15 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів за вкладом - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текс складений 12.10.2021.

Суддя: