СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20858/18

пр. № 2/759/5130/21

22 вересня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря -Марус А.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 22.12.2018 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким просить стягнути з ОСОБА_6 матеріальний збиток завданий внаслідок ДТП в розмірі 341962,86 грн., інфляційне збільшення в розмірі 10600,84 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. 00коп. а також витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 12.10.2018 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу марки «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень а позивачу завдані матеріальні збитки.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2018 року винним у вказаному ДТП було визнано ОСОБА_6 . Зазначила, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу вартість матеріального збитку становить 341962,86 грн. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимого добровільно відшкодувати збитки проте, відповідач відмовляється їх відшкодовувати.

02.01.2019 року відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва було відкрито провадження по справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 05 червня 2020 року було замінено позивача по справі на ОСОБА_7 .

03.07.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м.Києва залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.08.2020 року позовні вимоги ОСОБА_7 було задоволено в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.06.2020 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.08.2020 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в матеріалах справи.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково.

Представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.

Вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши представника позивача та представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 12.10.2018 року о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Стеценко, 21, не врахувавши дорожньої обстановки, не обравши безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , який зупинився попереду, який в наслідок скоїв зіткнення з автомобілем «Мазда», д.н.з. НОМЕР_4 , який зупинився попереду.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2018 року ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України (т. 1 а.с. 11).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» відповідно до полісу № АМ/9064346 з лімітом відповідальності 100000,00 грн., франшизою 1000,00 грн.

Відповідно до «Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу» №8084 від 13.11.2018р. виготовлено ФОП « ОСОБА_9 », вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в ДТП становить 341962,86 грн. ( т. 1 а.с. 109-166).

Позивач 05.11.2018 року звернувся до АТ «СГ «ТАС» з заявою про страхове відшкодування (т. 1 а.с. 58).

15.01.2019 року страховиком АТ «СГ «ТАС» позивачу було сплачено страхове відшкодування в розмірі 99000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1635 від 15.01.2019 року (т.1 а.с. 59).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував позивачу завдані матеріальні збитки спричинені внаслідок ДТП.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Тому з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню а саме в розмірі 241962,86 грн. із розрахунку ( 341962,86 грн. вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Хонда», д.н.з. НОМЕР_2 - 99000,00 грн. сума виплаченого страхового відшкодування згідно ліміту відповідальності).

Крім того, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню франшиза в розмірі 1000,00 грн. згідно полісу № АМ/9064346.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних, то суд вважає за необхідне відмовити цій частині, оскільки відсутні правові норми, які б передбачали застосування такого виду санкції між потерпілим та винуватцем у ДТП у розумінні ст. 625 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для покладення на відповідача відповідальності за моральну шкоду, отриману ОСОБА_7 .

Суд вважає, що позивачем не доведено належним чином, які саме душевні страждання вона перенесла, не вказані відомості, які б дали змогу встановити іх глибину.

Що стосується витрат пов`язаних із правовою допомогою слід зазначити наступне.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».

Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 4500,00 грн., позивачем надано до суду витяг з угоди про надання правової допомоги від 04.12.2018 року, ордер, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. відмовити, оскільки вони документально не підтверджені.

Таким чином, суд, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 15, 76, 81, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа без самостійних вимог Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальний збиток завданий в наслідок ДТП, в розмірі 242 962 (двісті сорок дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 86коп.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. П`ятничук