ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7403/21 Справа № 204/4557/20 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1 .

На момент відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 у належному йому будинку був зареєстрований та постійно проживав син померлого ОСОБА_6 зі своєю дружиною та малолітньою донькою ОСОБА_2 .

Втім, не зважаючи на фактичне прийняття спадщини, свідоцтво про її отримання за життя ОСОБА_6 не отримав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.11.2018 року по справі № 204/4163/16ц за позовом ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи -Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Управління служби у справах дітей - Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ДМНО Нугаєва О.М. про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1 в цілому, та витребування майна, позовні вимоги ОСОБА_7 були задоволені частково, встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком АДРЕСА_1 ; в задоволенні інших позовних вимог було відмовлено, оскільки на думку суду, вони є передчасними з огляду на невизначеність наявності чи відсутності у ОСОБА_4 , який доводиться рідним сином ОСОБА_5 , права власності на спірний будинок або його частину.

В цій частині суд встановив, що 03.03.2003 року ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку після смерті батька ОСОБА_5 , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, станом на теперішній час постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 немає, що свідчить про передчасність позовних вимог ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 .

Отже, фактично судом було відмовлено ОСОБА_7 у визнанні права власності на спірний будинок АДРЕСА_1 в цілому з огляду на те, що на сьогодні стосовно спірного майна наявний інший спадкоємець, права якого можуть бути порушені у разі задоволення таких позовних вимог.

Заповіт ОСОБА_6 не складав, у зв`язку із чим, право на спадкування набули спадкоємці першої черги - діти та дружина.

Позивачка від народження проживала разом із батьком - ОСОБА_6 та матір`ю - ОСОБА_7 в житловому будинку АДРЕСА_1 до моменту смерті батька та продовжувала проживати у ньому до 2015 року, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Втім, з огляду на приписи ч.4 ст.1268 ЦК України відповідно до якої малолітня, неповнолітня особа, у будь-якому разі вважається такою, що прийняла спадщину та з огляду на те, що її матері - ОСОБА_7 судовим рішенням відмовлено у визнанні права власності на вказаний вище будинок у порядку спадкування, позивачка через свого законного представника звернулася до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва на спадщину за законом після померлого батька на будинок АДРЕСА_1 .

Однак, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок через те, що право власності на будинок зареєстровано за іншою особою, а саме за ОСОБА_1 , яка придбала вказаний будинок частинами - по 1/2 у ОСОБА_3 на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 17.09.2015 року та 15.12.2015 року.

ОСОБА_3 , в свою чергу набула право власності на спірний будинок на підставі двох договорів купівлі продажу - по 1/2 частині кожний, від 22.06.2015 року і від 23.06.2015 року, укладених із ОСОБА_4 , який на момент укладання зазначених правочинів не мав жодної законної підстави на відчуження спірного будинку, оскільки рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27.10.2014 року по справі № 204/1112/14, яким за ОСОБА_4 було визнано у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_8 право власності на спірний будинок АДРЕСА_1 було скасовано 17 червня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив повністю.

Отже, договори купівлі-продажу, відповідно до яких ОСОБА_4 було відчужено на користь ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 були укладені 22.06.2015 року та 23.06.2015 року тобто через п`ять днів після набрання чинності рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, яким ОСОБА_4 було фактично позбавлено права власності на відчужуваний ним житловий будинок, а отже, він на мав жодної правової підстави на укладання договорів щодо відчуження нерухомого майна, власником якого він не був.

Враховуючи зазначене, позивачка просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 54-59).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2098 грн. 10 коп. судових витрат (а.с. 158-161).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є синами ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації смерті в м.Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції, актовий запис №7250.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме - житловий будинок АДРЕСА_1 , який за життя належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності від 15.02.2000 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 15.12.1999 року за №333/1.

Після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа №132 за 2003 рік, з якої вбачається, що 03 березня 2003 року третя особа ОСОБА_4 звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_5 .

Свідоцтво про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 не видавалося. На усне звернення ОСОБА_4 до нотаріальної контори 13.09.2013 року йому було надано лист-роз`яснення, згідно якого, у зв`язку з відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, останньому рекомендовано звернутися до суду для встановлення права власності на визначену нерухомість.

Другий син померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 - ОСОБА_6 з серпня 1996 року по момент смерті спадкодавця був зареєстрований у спірному будинку, із заявою про прийняття спадщини не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1357.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_2 , батьками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У лютому 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_5 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року у цивільній справі №204/1112/14 позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено та ухвалено рішення, яким визнано за ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 56,0 кв.м, з яких загальна площа житлових квартир становить 56,0 кв.м, житлова - 39,2 кв.м, допоміжна - 16,8 кв.м, та який складається з: житлового будинку «А-1»; коридору - 1, площею 3,7 кв.м; кухні - 2, площею 10,0 кв.м; житлової кімнати - 3, площею 9,5 кв.м; житлової кімнати - 4, площею 7,1 кв.м; житлової кімнати - 5, площею 22,6 кв.м; кладової - 6, площею 3,1 кв.м; прибудова «А-1», площею 13,1 кв.м; прибудова «а-1», площею 8,9 кв.м; літньої кухні «Б», площею 12,2 кв.м; гаража «В», площею 19,8 кв.м; вбиральні «Г», площею 1,3 кв.м; душу «Д», площею 1,3 кв.м; сараю «Є», площею 15,5 кв.м; погребу з шийкою, площею 6,0 кв.м; споруди №1,2.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2015 року рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року у справі №204/1112/14 скасоване та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.02.2016 №53306048, право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в цілому за ОСОБА_1 , яка придбала вказаний будинок частинами - по 1/2 у ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу - реєстровий номер 2148 від 17.09.2015 (1/2 частина будинку) і договору купівлі продажу реєстровий номер 2520 від 15.12.2015 (1/2 частина будинку).

Згідно з інформації, яка міститься у зазначеній вище інформаційній довідці від 16.02.2016 ОСОБА_3 в свою чергу набула право власності на спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі двох договорів купівлі продажу - по 1/2 частині кожний, а саме: договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 22.06.2015 і договору купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 23.06.2015, укладених з ОСОБА_4 , як продавцем, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М.

В свою чергу, Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.11.2018 року по справі №204/4163/16ц за позовом ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Управління служби у справах дітей - Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ДМНО Нугаєва О.М. про визнання права власності в порядку спадкування за законом та витребування майна, позовні вимоги ОСОБА_7 були задоволені частково, встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 після ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_6 була заведена спадкова справа №286/2013, з якої вбачається, що 26 квітня 2013 року до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_7 - дружина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 донька померлого ОСОБА_6 , неповнолітня ОСОБА_2 зі згоди своєї матері ОСОБА_7 звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька.

Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. від 16.02.2016 року відмовлено ОСОБА_2 , що діє зі згоди матері ОСОБА_7 , яка діє за себе особисто у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 батьку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Крім того, у постанові нотаріуса зазначено, що право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за іншою особою в цілому.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив виходив із їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В узагальненні «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року Верховний суд України зазначив про те, що на відміну від норм ч.1 ст.216 ЦК норми гл. 29 ЦК є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом.

Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 07 листопада 2012 року № 6-107цс12, від 10 червня 2015 року № 6-348цс15, від 13 травня 2015 року № 6-67цс15 та у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 522/11532/15-ц.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину зазначеного вище будинку, як на частку, яку успадкував її батько.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: