_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/2758/21
Провадження № 2/947/1588/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі Грабовій Т.П.,

за участю позивача та його представника адвоката Степанишина А.А.,

за участю представника відповідача адвоката Хлопко В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи: Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», Державна служба морського та річкового транспорту України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказКазенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (надалі КП «МПРС») від 29.12.2020 року № 834-к «Про звільнення», поновити його на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», стягнути з КП «МПРС» на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на роботі. При цьому позивач посилається на те, що з 07.07.2016 року він працював на різних керівних посадах у казенному підприємстві, зокрема, на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», з якої наказом від 29.12.2020 № 834-к «Про звільнення» (далі - Наказ) був звільнений на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в Наказі зазначений наказ КП «МПРС» від 18.02.2020 року №123-н «Про припинення діяльності філії «Чорноморська філія» КП «МПРС». При цьому позивач зазначає, що наказом від 21.04.2020 року №221-к «Про звільнення» його вже було звільнено відповідачем з займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення 21.04.2020 року відповідачем також був зазначений наказ КП «МПРС» від 18.02.2020 року №123-н.

28.10.2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа №947/12999/20) наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №221-к «Про звільнення» визнаний незаконним та позивача поновлено на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС». 29.10.2020 року відповідач виконав рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року шляхом видання наказу №681-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Одночасно, з ознайомленням із наказом про поновлення на роботі позивачу було вручено Попередження про наступне звільнення з посади начальника філії «Чорноморська Філія» на підставі п 1. ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться - 29 грудня 2020 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Попередження мотивоване проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС», припиненням діяльності філії «Чорноморська філія» (наказ КП «МПРС» від 18.02.2020 № 123-н «Про припинення діяльності філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба») та введенням нової організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 (наказ КП «МПРС» від 30.04.2020 № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС») згідно якого його посада у діючій організаційній структурі та штатному розписі КП «МПРС» відсутня.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо поновлення позивача на роботі у спосіб, передбачений законом, що в подальшому потягло за собою низку порушень законодавства, яке передбачає порядок звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а відтак і порушення його трудових прав. ОСОБА_1 у позові зазначив, що належним виконанням рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника є внесення до штатного розкладу посади поновленого працівника. Таким чином, на думку ОСОБА_1 , якщо відповідач належним чином не поновив на роботі позивача, то і не мав права його звільнятиза п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також позивач зазначив, що відповідачем не дотримано вимоги ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, не враховане його переважне право на залишення на роботі, не дотримано порядку звільнення за погодженням із профспілкою. Крім цього, позивач зазначає, що йому завдана моральна шкода, оскільки відповідач вдруге звільнив його без реальних на те правових підстав, чим здійснюється психологічний та моральний тиск на нього.

Позивач та його представник адвокат Степанишина А.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначив, що після поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року, враховуючи проведене підприємством скорочення штату працівників, зокрема, посади начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», шляхом припинення діяльності філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» наказом № 123-н від 18.02.2020 року та введення з 01.05.2020 року нового штатного розпису та організаційної структури підприємства, позивачу було вручено попередження про майбутнє звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлення позивача здійснено відповідачем відповідно до вимог КЗпП України, шляхом поновлення його на попередній посаді, при цьому зазначено, що внесення до штатного розпису посади поновленого за рішенням суду працівника не передбачено чинним законодавством України, а також зазначено, що визначення організаційної структури підприємства та встановлення чисельності працівників і штатного розпису є виключною компетенцію підприємства. Відповідачем виконано вимоги ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, а саме: попереджено ОСОБА_1 про наступне звільнення за 2 місяці та одночасно з попередженням запропоновано іншу роботу на підприємстві, пропонування вакантних посад здійснювалося протягом всього періоду попередження (загалом 35 посад). Позивач не мав переважного права на залишенні на роботі, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних посад, у даному випадку мало місце скорочення посади начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», яка була єдиною на підприємстві та була скорочена. Також зазначив, що відповідно до вимог абз. 7 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Оскільки ОСОБА_1 займав посаду начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», то розірвання трудового договору з ним в силу вимог ст. 43-1 КЗпП України допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Окрім того, відповідачем вказано про відсутність доказів та обґрунтування розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, а тому представник КП «МПРС», просив відмовити ОСОБА_1 в повному обсязі.

3-я особа: представник професійної спілки працівників КП «МПРС» надав до суду письмові пояснення в яких просив позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, а також надав заяву в якій просив проводити судове засідання у його відсутність.

3-я особа: представник Державної служби морського та річкового транспорту України до судового засідання не з`явився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 з 07.07.2016 року працював на різних керівних посадах у казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба», зокрема, на посаді начальника філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба».

18 лютого 2020 року КП «МПРС» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці КП «МПРС» прийнято наказ № 123-н «Про припинення діяльності філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», яким, прийнято рішення припинити діяльність структурного підрозділу, філії «Чорноморська філія», шляхом ліквідації, попередити працівників філії про їх вивільнення.

21 квітня 2020 року наказом КП «МПРС» № 221-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС» відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Наказом КП «МПРС» від 30.04.2020 № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 року затверджено і введено нову організаційну структуру та новий штатний розпис КП «МПРС», в яких філія «Чорноморська філія» та посада начальника філії відсутня.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.11.2020 року по справі №947/12999/20 наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №221-к «Про звільнення» визнаний незаконним та скасований, ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС».

Під час розгляду даної справи рішення суду від 28.10.2020 року у справі №947/12900/20 не набрало законної сили, справа переглядається Одеським апеляційним судом.

Відповідач виконав рішення Київського районного суду від 28.10.2020 року, шляхом видання наказу від 29.10.2020 № 681-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » (негайне виконання), яким поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС».

Після поновлення ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, йому було вручено Попередження про наступне звільнення через два місяці на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Попередження мотивоване проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС», припиненням діяльності філії «Чорноморська філія» казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на підставі наказу від 18.02.2020 року № 123-н та введенням з 01.05.2020 року нового штатного розпису та організаційної структури, затверджених наказом від 30.04.2020 року № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС» згідно яких філія «Чорноморська філія» КП «МПРС» та його посада у діючій організаційній структурі та штатному розписі КП «МПРС» відсутні.

29.10.2020 року одночасно із попередженням про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано 14 посад, які були вакантними на підприємстві.

Позивач отримав для ознайомлення вказані письмові пропозиції, про що здійснив відповідний напис на примірниках підприємства та поставив особистий підпис.

Також, 29.10.2020 року наказом КП «МПРС» № 733-к «Про простій» у зв`язку відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи було оголошено простій не з вини працівника з 30.10.2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою ОСОБА_1 , начальнику філії «Чорноморська філія».

24.11.2020 року ОСОБА_1 було запропоновано ще 21 вакантну посаду, які позивач отримав для ознайомлення, про що здійснив відповідний напис на примірниках підприємства та поставив особистий підпис.

Також, 24.11.2020 року ОСОБА_1 особисто надано лист за підписом начальника відділу управління персоналом про те, що 24.11.2020 року йому запропоновано посади, по яким закінчуються строкові трудові договори (контракти) плавскладу пошуково-рятувальних катерів та рятувального судна «Сапфір».

25.11.2020 року КП «МПРС» отримало повідомлення позивача від 20.11.2020 року, в якому ОСОБА_1 зазначив про свою згоду зайняти одну із запропонованих вакантних посад: капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір» за умови забезпечення йому за рахунок підприємства професійної підготовки та перепідготовки з метою зайняття однієї із вищезазначених вакантних посад та перевести на таку посаду вже після отримання документів за результатами професійної підготовки та перепідготовки.

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 20.11.2020 року надано відповідь листом КП «МПРС» від 30.11.2020 року №1/61/2291-20, в якому зазначено, що у КП «МПРС» відсутній обов`язок здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час процедури вивільнення працівників.

Разом з тим, 27.11.2020 року КП «МПРС» на адресу ОСОБА_1 надіслано листи за № 1/41/2280-20, № 1/41/2281-20, № 1/41/2282-20, якими запрошено ОСОБА_1 30.11.2020 року прибути до КП «МПРС» та надати документи підтверджуючі кваліфікацію на зайняття однієї із зазначених вакантних посад у заяві від 20.11.2020 року, а саме: капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір» для оформлення наказу про переведення. Вищезазначеними листами надано ОСОБА_1 вичерпний перелік документів, необхідних для зайняття кожної із вказаних посад (робочі дипломи, сертифікати, ін.), які ним мають бути надані для можливості працевлаштування його на вказані посади.

30.11.2020 року позивач до КП «МПРС» не з`явився, документи підтверджуючі кваліфікацію не надав.

28.12.2020 року ОСОБА_1 особисто вручено лист за підписом начальника відділу управління персоналом, в якому зазначено, що йому було надано пропозиції для переведення на вакантні посади 29.10.2020 року та 24.11.2020 року та у зв`язку із закінченням строку попередження про звільнення 29.12.2020 року, ОСОБА_1 необхідно з`явитися до відділу управління персоналом о 09 год. 00 хв. та надати письмову заяву про переведення і підтверджуючі кваліфікацію документи. Повідомлено, що у разі ненадання письмової заяви на переведення та підтверджуючих кваліфікацію документів 29.12.2020 року КП «МПРС» вважатиме, що він не надав згоду (відмовився) на переведення на одну із запропонованих йому посад.

29.12.2020 року прибувши до КП «МПРС» ОСОБА_1 не надав заяви на переведення на жодну із запропонованих йому посад та не надав документів, підтверджуючих його кваліфікацію, необхідну для зайняття посад капітана або другого помічника капітана, про що складено відповідний Акт від 29.12.2020 року, з яким ОСОБА_1 погодився, поставивши у ньому свій особистий підпис без будь-яких зауважень.

У зв`язку з чим, наказом КП «МПРС» від 29.12.2020 року № 834-к «Про звільнення» позивач був звільнений на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чипопереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку зміни в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці в понятті п.1 ч.1ст.40 КЗпП України розуміється ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За таких обставин працівник може бути звільнений з роботи за п.1ч.1ст.40 КЗпП України, зокрема, якщо скорочується чисельність або штат працівників і така підстава може бути самостійною.

В ході судового розгляду справи встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», та на виконання вказаного рішення суду відповідно до наказу від 29.10.2020 року № 681-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 »скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року № 221-к «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС».

Суд вважає хибними доводи позивача про те, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо поновлення позивача на роботі у спосіб, передбачений законом.

КП «МПРС» в частині поновлення позивача на роботі, рішення суду виконане в повному обсязі. При цьому, суд погоджується з поясненнями сторони відповідача про те, що доводи позивача щодо необхідності внесення його посади до штатного розпису на виконання рішення суду про його поновлення на роботі є безпідставними, оскільки це не передбачено чинним законодавством України, окрім того, відповідач продовжував виконувати рішення підприємства про скорочення штату працівників, в тому числі щодо посади начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», яку обіймав позивач.

Після поновлення позивача на роботі відповідач провів нову процедуру його звільнення та, дотримуючись вимог трудового законодавства України, запропонував йому посади, вакантні на час його поточного вивільнення, від яких останній відмовився, що стало підставою для його звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що він був поновлений на посаді, яка на час поновлення не існувала, оскільки не була внесена до штатного розпису не заслуговують на увагу, оскільки це не вплинуло на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року про поновлення позивача на посаді начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.03.2019 у справі № 487/3848/17 (провадження № 61-42064св18).

Окрім того, позивачем не оскаржується поновлення на роботі.

Щодо посилання позивача про недотримання відповідачем під час звільнення позивача вимог статей 42, 49-2 КЗпП України суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст.ст. 49-2 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний працевлаштувати працівника, який підлягає вивільненню, шляхом пропонування іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як встановлено судом, 29.10.2020 року одночасно із попередженням про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано 14 посад, які були вакантними на підприємстві.

Позивач отримав для ознайомлення вказані письмові пропозиції, про що здійснив відповідний напис на примірниках підприємства та поставив особистий підпис.

24.11.2020 року ОСОБА_1 було запропоновано ще 21 вакантну посаду, які позивач отримав для ознайомлення, про що здійснив відповідний напис на примірниках підприємства та поставив особистий підпис.

25.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся на адресу відповідача із заявою від 20.11.2020 року, в якій зазначив про свою згоду зайняти одну із запропонованих вакантних посад: капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір», за умови забезпечення йому за рахунок підприємства професійної підготовки та перепідготовки з метою зайняття однієї із вищезазначених вакантних посад та зазначив про можливість переведення після отримання документів за результатами професійної підготовки та перепідготовки. При цьому, у своїй заяві позивач посилається на ст. 201 КЗпП України як на підставу необхідності його навчання.

Суд погоджується з доводами відповідача, що у роботодавця відсутній обов`язок здійснювати професійну підготовку та перепідготовку працівникам, яким надано попередження про наступне звільнення на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України при проведенні процедури скорочення штату працівників.

Щодо згоди позивача зайняти одну із запропонованих вакантних посад: капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір», яку він надав у заяві від 20.11.2020 суд зазначає наступне.

Після отримання відповідачем 25.11.2020 року заяви ОСОБА_1 від 20.11.2020 року, підприємством 27.11.2020 року на адресу ОСОБА_1 надіслано листи за №№ 1/41/2280-20, 1/41/2281-20, 1/41/2282-20, в яких позивачу надано вичерпний перелік кваліфікаційних документів, необхідних для зайняття кожної із посад, на яку він надав згоду (робочі дипломи, сертифікати, ін.), які мають бути надані відповідачу для можливості працевлаштування його на вказані посади. Також запропоновано 30.11.2020 року прибути разом із вищезазначеними документами до КП «МПРС» для оформлення наказу на зайняття однієї із зазначених вакантних посад у заяві ОСОБА_1 від 20.11.2020 року, а саме: капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір».

Позивачем у відповідь на вищевказані листи КП «МПРС» направлено лист від 30.11.2020 року на адресу КП «МПРС», в якому останній дублює свою вимогу про організацію йому професійної підготовки та перепідготовки з метою зайняття будь-якої з посад капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір».

При цьому, станом на 30.11.2020 року ОСОБА_1 на адресу підприємства не надано документів підтверджуючих кваліфікацію, необхідну для переведення його на вказані посади.

Крім цього, 28.12.2020 року ОСОБА_1 особисто вручено лист за підписом начальника відділу управління персоналом, в якому зазначено, що йому було надано пропозиції для переведення на вакантні посади 29.10.2020 року і 24.11.2020 року та зазначено, що у зв`язку із закінченням строку попередження про звільнення 29.12.2020 року, ОСОБА_1 необхідно з`явитися до відділу управління персоналом о 09 год. 00 хв. та надати письмову заяву про переведення і підтверджуючі кваліфікацію документи. Повідомлено, що у разі ненадання письмової заяви на переведення та підтверджуючих кваліфікацію документів 29 грудня 2020 року, КП «МПРС» вважатиме, що позивач не надав згоду (відмовився) на переведення на одну із запропонованих йому посад.

29.12.2020 року прибувши до КП «МПРС» ОСОБА_1 не надав заяви на переведення на жодну із запропонованих йому посад та не надав документів, підтверджуючих його кваліфікацію, необхідну для зайняття посад капітана або другого помічника капітана.

29.12.2020 року працівниками відділу управління персоналом було складено Акт про те, що ОСОБА_1 начальник філії «Чорноморська філія» не надав ні згоду (усну або письмову), ні заяву про переведення на будь-яку із запропонованих у період з 29 жовтня 2020 року по 29 грудня 2020 року вакантних посад КП «МПРС».

Із вказаним Актом від 29.12.2020 року ОСОБА_1 погодився без будь-яких зауважень, поставивши у ньому свій особистий підпис про ознайомлення зі змістом зазначеного акту.

Враховуючи не надання позивачем КП «МПРС» кваліфікаційних документів, необхідних для зайняття однієї із посад, на яку він надав згоду, відсутність таких доказів і в матеріалах справи, а також з огляду на вимогу позивача про організацію йому перепідготовки з метою зайняття будь-якої з посад капітана, суд доходить висновку про відсутність у ОСОБА_1 документів, які б підтверджували його кваліфікацію для зайняття посад,на які ним надано згоду на переведення згідно заяви ОСОБА_1 від 20.11.2020 та листа від 30.11.2020.

Верховний Суд у постанові від 01.09.2020 по справі № 755/6539/18 дійшов правових висновків, що законодавством не встановлена заборона для роботодавця ознайомлювати працівника, посада якого скорочується, із усіма вакантними посадами на підприємстві, як і не встановлено жодного обмеження для працівника претендувати на будь-яку вакантну посаду, яку він має бажання обіймати. При цьому, бажання працівника бути переведеним на певну посаду не встановлює жодного обов`язку щодо переведення такого працівника на обрану ним посаду, у разі невідповідності кваліфікації такого працівника до обраної посади.

Зазначене відповідає також правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

З наведеного вище вбачається, що бажання ОСОБА_1 бути переведеним на посади: капітана ПРК-02, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір»не встановлює жодного обов`язку для КП «МПРС» щодо переведення позивача на обрану ним посаду, у зв`язку із невідповідністю кваліфікації останнього до обраної посади.

Крім цього, КП «МПРС» одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано 14 посад, а також під час двомісячного строку попередження пропонувалась ще 21 вакантна посада, тобто загалом 35 посад. При цьому, позивачу була запропонована посада юрисконсульта відділу управління персоналом, яку ОСОБА_1 міг обіймати за своєю освітою та кваліфікацією, але ОСОБА_1 не надав згоду на переведення на вказану посаду, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме Актом від 29.12.2021 року, з яким ОСОБА_1 ознайомився без будь-яких зауважень.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідачем не було порушеновимог ст. 49-2 КЗпП України.

Суд критично ставиться до доводів позивача про порушення відповідачем ст. 42 КЗпП України щодо неврахування відповідачем переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, суд зазначає, що переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад.

Дослідження наявності у працівника переважного права на залишення на роботі здійснюється лише серед працівників, що обіймають одинакові посади, а не серед усіх працівників роботодавця.

У даному випадку мало місце скорочення посади начальника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», яка була єдиною на підприємстві.

З урахуванням, викладеного, оскільки посада, яку займав ОСОБА_1 , а саме посада начальника філії «Чорноморська філія» була єдиною на підприємстві, а переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, то у відповідача не було підстав встановлювати переважність права ОСОБА_1 на залишення на роботі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховний Судом у постановах від 17 лютого 2021 року у справі № 363/3249/19-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 235/4593/19, від 01.07.2020 року у справі № 385/118/18, від 19.11.2019 у справі № 296/869/18.

Також, не заслуговують на увагу доводи позивача про недотримання відповідачем порядку звільнення працівника за погодженням із профспілкою з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Оскільки ОСОБА_1 займав посаду керівника філії «Чорноморська філія» КП «МПРС», то розірвання трудового договору з ним в силу вимог ст. 43-1 КЗпП України допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 363/3249/19-ц.

З урахування викладеного, суд дослідивши повно та всебічно матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною, то в її задоволенні також слід відмовити.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд із зазначеного приводу висловив правову позицію, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність постанови Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17.

Оскільки судом встановлено відсутність порушень вимог трудового законодавства відповідачем при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, то і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача.

При таких обставинах суд вважає вимоги ОСОБА_1 не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, вимоги позивача щодо стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-83, 141, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи: Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», Державна служба морського та річкового транспорту України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 11.10.2021 року.

Суддя Огренич І. В.