Справа № 127/7630/20
Провадження № 22-ц/801/1869/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Іщук Т. П. в залі суду в місті Вінниці, повний текст якого складений 14 червня 2021 року,

у цивільній справі № 127/7630/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діють ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (далі - ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП») звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 липня 2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачкою укладено кредитний договір №014/035-40/40511, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 29865,00 доларів США та зобов`язалась використати його за цільовим призначенням. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між вищезазначеними особами укладений договір іпотеки від 21 липня 2006 року, відповідно до умов якого відповідачка передала майнові права на нерухомість, а саме незавершене будівництво на підставі договору на будівництво житла №4/25-3 від 23 грудня 2005 року. 13 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір про внесення змін до договору іпотеки від 21 липня 2006 року відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,9 кв. м., житловою площею 34,9 кв. м. 28 травня 2019 року між АТ «ОКСІ Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-6 про відступлення права вимоги за кредитним договором від 21 липня 2006 року №014/035-40/40511. Також 29 травня 2019 року між АТ «ОКСІ Банк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про відступлення прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 21 липня 2006 року та договором про внесення змін до договору іпотеки від 13 квітня 2007 року. 28 травня 2019 року між позивачем та АТ «ОКСІ Банк» укладений договір відступлення прав вимоги за кредитним договором від 21 липня 2006 року №014/035-40/40511, а 29 травня 2019 року - договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 21 липня 2006 року та договором про внесення змін до договору іпотеки від 13 квітня 2007 року, внаслідок чого позивач набув права кредитора та іпотекодержателя до ОСОБА_1 . Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на день відступлення права вимоги наявна заборгованість із сплати тіла кредиту та відсотків в розмірі 66231,95 доларів США. Позивач 17 січня 2020 року задовольнив свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки шляхом набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що відповідачка із припиненням права власності втратила і право користування житловим приміщенням разом із членами своєї сім`ї. За наведених обставин позивач просить визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки судові витрати (а. с. 1-3, т. 1).

03 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «Оксі Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області Федоренка А. В., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., про визнання недійним договору відступлення права вимоги №114/2-6 від 28 травня 2019 року, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 травня 2019 року; про визнання недійним договору відступлення права вимоги б/н від 28 травня 2019 року; про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 травня 2019 року, скасування рішення про державну реєстрацію та запису про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП».

Свої вимоги мотивує тим, що державний реєстратор своїми протиправними діями позбавив позивачку права власності на житло. При цьому зазначила, що 11 жовтня 2019 року нею отримано вимогу від ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП» про сплату заборгованості за кредитним договором на загальну суму 66231,95 доларів США розмір якої не визнає, адже кредитний договір закінчив свою дію в липні 2015 року. Крім того, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року позовна заява АТ «Райффайзен банк Аваль» про дострокове стягнення заборгованості за цим кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишена без розгляду (справа №127/23391/14). З огляду на вказане позивачка зазначає, що на момент укладення договорів відступлення права вимоги зобов`язання припинилися. Договори ж відступлення прав вимоги за іпотечним договором суперечать положенням ст. 37 Закону України «Про іпотеку», між нею та іпотекодержателем не укладався договір про задоволення вимог іпотекодержателя, як-то передбачено умовами договору іпотеки від 21 липня 2006 року, відповідно договори, які не відповідають вимогам закону є недійсними. Як на підставу скасування рішення про державну реєстрацію та запису вказує на недійсність договорів відступлення права вимоги, а також на порушенням ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та порушення Закону України «Про іпотеку» (ненадання договору про задоволення вимог іпотекодержатедя, не сповіщення боржника, відсутність перевірки факту виконання умов договору). За наведених обставин позивачка ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір відступлення права вимоги №114/2-6 від 28 травня 2019 року, укладений між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен банк Аваль», визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 травня 2019 року, укладений між АТ «Оксі Банк» та АТ «Райффайзен банк Аваль», визнати недійсним договір відступлення прав вимоги від 28 травня 2019 року, укладений між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «УКРФІНАНС ГРУП», визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 29 травня 2019 року, укладений між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 23 січня 2020 року №50779260 та запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності від 17 січня 2020 року № 35156299 та стягнути з відповідачів судові витрати (а. с. 71-87, т. 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2020 року до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучений Орган опіки та піклування Вінницької міської ради та виключено із складу учасників справи Службу у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації; витребувано з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради інформацію щодо осіб зареєстрованих за адресою АДРЕСА_2 (а. с. 98, т. 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2020 року прийнята до провадження зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ «Оксі Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області Федоренка А. В. та об`єднана із первісною позовною заявою. Залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів за зустрічним позовом - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. (а. с. 134-135, т. 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2020 року із занесенням до протоколу судового засідання (без винесення окремого процесуального документа) до участі у справі за первісним позовом як третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучена ОСОБА_5 , в інтересах якої діє ОСОБА_3

17 вересня 2020 року до суду надійшла заява ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про збільшення позовних вимог, в якій останній просив залучити до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати її такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 192, т. 1).

Ухвалою Вінницького суду Вінницької області від 30 вересня 2020 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) заява прийнята до розгляду, ОСОБА_2 залучено до участі в справі як співвідповідача в інтересах якої діють ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, оскільки вона та її представник в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діють ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, позивач має надати відповідачам інше житлове приміщення, оскільки ОСОБА_1 було сплачено частину власних коштів за придбання квартири, яка була передана в іпотеку.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильним застосуванням судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Банком було сплачено 74,39% суми передбаченої Договором на будівництво житла, а тому вважати, що квартира придбана не на кредитні кошти недоцільно. Вважає, що суд першої інстанції неправильно тлумачив ст. 109 ЖК Української РСР, вказуючи не те, що оскільки позичальником було внесено частку коштів для придбання квартири, таку квартиру не можна вважати придбаною на кредитні кошти, а отже, Товариство має надати відповідачам інше житлове приміщення. При такому неправильному тлумаченні норм права, суд надає позичальнику за кредитним договором та іпотекодавцю можливість недобросовісно здійснювати свої права та порушувати зобов`язання за вищевказаними договорами, оскільки в такому випадку внесення в рахунок оплати придбаного за кредитні кошти нерухомого майна, будь-якої, навіть незначної частини власних коштів, унеможливить іпотекодержателю задовольнити свої кредиторські вимоги та в майбутньому як власнику квартири вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Товариство вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що квартира придбана ОСОБА_1 не за рахунок кредитних коштів, і, як наслідок, про відсутність підстав для виселення з нього відповідачів. Так, нормами ст. 132-2 ЖК Української РСР передбачено, що при виселенні громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, їм надається інше житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених цією статтею, не тягне припинення виселення громадян з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки. При цьому звертає увагу суду, що ОСОБА_1 та її доньці ОСОБА_6 навіть непотрібно надавати житло з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки за відповідачкою зареєстроване право власності на іншу квартиру, придатну для проживання. Вказує, що Товариство є законним власником оспорюваного майна, що підтверджується Витягом про право власності, а своїми діями ОСОБА_1 та ОСОБА_6 порушують права позивача на вільне користування та розпорядження своїм майном. Оскільки ОСОБА_1 та її неповнолітня дитина ОСОБА_6 не є членами сім`ї позивача, а тому на них не розповсюджуються положення статті 156 ЖК Української РСР, якою визначені права членів сім`ї власника житлового будинку. Вважає, що суд першої інстанції застосовує норми права, спрямовані лише на захист інтересів відповідачки, права якої насправді не порушуються, адже у неї інша квартира, 1/4 якої належить їй на праві власності. Також ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 9 Закону України «Про іпотеку», не мала права реєструвати в даній квартирі третіх осіб, без згоди іпотекодержателя. Більше того, реєстрація місця проживання малолітньої дитини не породжує для неї права власності чи користування таким житлом. Оскільки у ОСОБА_1 є інше житлове приміщення, тому на думку скаржника, рішення суду першої інстанції є неспівмірним з усіма обставинами справи. Отже права відповідачів не обмежуються та не порушуються, вони у зв`язку з позбавленням права користування квартирою не залишаться без будь-якого житла.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав відзив на апеляційну скаргу. Заперечує проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що подана із порушеннями вимог законодавства, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача адвокат Яцишин А. О. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений кредитний договір №014/035-40/40511 відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (кредит) з лімітом 29865,00 доларів США. Кредит надається на 108 місяців з 21 липня 2006 року по 20 липня 2015 року. Погашення кредиту здійснюється щомісячно згідно графіку (додаток №1), процентна ставка за користування кредитом становить 13,25% річних. Кредитні кошти призначені для придбання квартири, що будується у АДРЕСА_3 , 3 черга забудови. Позичальник зобов`язалась щомісяця погашати частково кредит та сплачувати відсотки за фактичне користування кредитними коштами. Кредитор має право достроково стягувати кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником умов договору (а. с. 9, т.1).

Також 21 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., зареєстрований в реєстрі за №3600, відповідно до умов якого забезпечуються вимоги іпоткодержателя, що випливають з кредитного договору №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року щодо повернення кредиту в розмірі 29865,00 доларів США та сплати процентів за користування кредитом. Предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено на підставі договору на будівництво житла від 23 грудня 2005 року та додаткової угоди, укладених між іпотекодавцем та концерном «Поділля» на суму 202719 грн. В іпотеку передається право вимоги на квартиру, яка буде належати іпотекодавцю за зобов`язаннями по договору, №25, загальною площею 70,0 кв.м., 3 черга забудови, в АДРЕСА_4 . У разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень, в якому зазначаються стислий зміст порушень, вимога про виконання порушеного зобов`язання не менш як в тридцятиденний термін та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишена без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 5.5 умов договору іпотеки, цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель на власний розсуд може на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання іпотекодавця за кредитним договором. В цьому випадку цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки (а. с. 11, зворот, т. 1).

13 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір про внесення змін до договору іпотеки від 21 липня 2006 року № 3600, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., зареєстрований у реєстрі за №1899, відповідно до умов якого п. 1.1, 1.6, 2.1 договору іпотеки викладені в новій редакції. Зокрема предметом іпотеки визначено квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 28 грудня 2006 року. Загальна площа квартири складає 70,9 кв. м. (а. с. 12, т. 1).

08 квітня 2010 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода №3 до кредитного договору №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року, відповідно до умов якого строк кредиту збільшено до 252 календарних місяців та відповідно датою остаточного погашення кредиту є 20 липня 2036 року. Одночасно сторони погодили графік погашення кредиту в новій редакції та розрахунок сукупної вартості кредиту, додаток № 1, 2 (а. с. 205-210, т. 1).

08 квітня 2010 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 21 липня 2006 року № 3600, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В., зареєстрований у реєстрі за №922, відповідно до умов якого п. 1.1 договору іпотеки викладено в новій редакції, а саме, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя за кредитним договором №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року та додаткової угоди №3 від 08 квітня 2010 року за умовами якого іпотекодавець зобов`язаний до 20 липня 2036 року повернути кредит, сплатити проценти та можливу неустойку (а. с. 12, зворот, т.1).

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та з 24 грудня 2015 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 15 квітня 2020 року №17787, від 13 серпня 2020 року №35997 та № 35998 (а. с. 40, 146, 147 т.1).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (копія свідоцтва про народження від 24 січня 2020 року сер. НОМЕР_1 , а. с. 170, т. 1).

28 травня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) та АТ «Оксі Банк» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-6, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату права вимоги до боржників. Перелік кредитних договорів боржників, розрахунок сум заборгованості зазначені в додатку №1 до договору (а. с. 15-17, т. 1).

Додаток №1 до договору відступлення прав вимоги від 28 травня 2019 року № 114/2-6, містить дані про кредитний договір №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року, укладений з ОСОБА_1 (а. с. 18, т. 1).

29 травня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний іпотекодержатель) та АТ «Оксі Банк» (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В., зареєстровано в реєстрі за № 745, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору (а. с. 19-21, т. 1).

Відповідно до додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29 травня 2019 року, останній містить дані про договір іпотеки №3600 від 21 липня 2006 року (а. с. 20-21, т.1).

28 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» (кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого кредитор передає, а новий кредитор за плату приймає права вимоги до боржників вказані в реєстрі боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів боржників, розрахунок сум заборгованості визначені у додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною (а. с. 22-24 т. 1), серед яких і кредитний договір №014/035-40/40511 від 21 липня 2006 року.

29 травня 2019 року між АТ «Оксі Банк» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (новий іпотекодержатель) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 746, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав за іпотечними договорами, які забезпечують виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічені у додатку № 1 до цього договору, серед яких і договір іпотеки №3600 від 21 липня 2006 року (а. с. 26-28, т. 1)

11 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень в якому зазначило про наявне право вимоги за кредитним договором від 21 липня 2006 року. Одночасно вказало про наявність заборгованості за кредитним договором станом на 28 травня 2019 року в розмірі 66231,95 доларів США. Кредитором встановлено 30-денний строк на погашення заборгованості з моменту отримання вимоги та попереджено про реалізацію свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі не виконання вимоги (а. с. 212, т. 1).

Відповідно до опису вкладень у цінний лист від 23 жовтня 2019 року з цифровим ідентифікатором 772 на адресу ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 направлено вимогу про усунення порушень, повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором та повідомлення про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 11 жовтня 2019 року (а. с. 213, т. 1). Зазначена обставина підтверджується і копією фіскального чека від 23 жовтня 2019 року (а. с. 213, зворот, т. 1).

Згідно з копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з цифровим ідентифікатором 772 вищезазначений лист отриманий ОСОБА_1 особисто 29 жовтня 2019 року (а. с. 213, зворот, т. 1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 січня 2020 року № 197428803 за ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» державним реєстратором Федоренко А. В. 17 січня 2020 року зареєстроване право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставами для виникнення права власності зазначено: вимога про усунення порушень від 11 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП», договір про відступлення права вимоги №114/2-6 від 28 травня 2019 року, видавник АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», договір про відступлення права вимоги від 28 травня 2019 року, видавник АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №745 від 29 травня 2019 року, видавник АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №746 від 29 травня 2019 року, видавник АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», договір іпотеки №3600 від 21 липня 2006 року, договір про внесення змін до договору іпотеки №1899 від 30 квітня 2007 року, договір про внесення змін до договору іпотеки №922 від 08 квітня 2010 року (а. с. 29, т. 1).

Отже позивач, набувши право власності на квартиру, посилаючись на положення статей 317, 321, 391 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Судом враховано, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, їх виселення. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Як установлено судом право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем на підставі іпотечного застереження. Отже спірна квартира до набуття позивачем права власності на неї, була предметом іпотеки.

Із матеріалів справи слідує, що відповідачка у 2005 році уклала договір із концерном «Поділля» на будівництво житла на суму 202 719,00 грн. При цьому відповідачкою укладений договір кредиту від 21 липня 2006 року, за яким отримала у кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 29865,00 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_1 визнає обставину укладання кредитного договору 21 липня 2006 року та отримання грошових коштів. При цьому судом взято до уваги, що відповідно до п. 2.1. договору від 21 липня 2006 року кредитні кошти призначені для придбання квартири, що будується в АДРЕСА_3 , третя черга забудови.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи, спірна квартира придбана ОСОБА_1 за 202 719,00 грн. Однак доказів, що вся ця сума виплачена саме за рахунок кредитних коштів матеріали справи не містять. Сума кредиту, отримана відповідачкою, в еквіваленті за курсом НБУ, станом на дату укладання кредитного договору, становить 150 818,25 грн, що очевидно є меншою, аніж вартість спірної квартири, а отже місцевий суд вважає, що стверджувати про її придбання лише за рахунок кредитних коштів неможливо.

Зважаючи на встановлені обставини придбання спірної квартири лише частково за рахунок кредитних коштів, а частково за особисті кошти відповідачки ОСОБА_1 , місцевий суд правильно дійшов висновку, що вважати спірну квартиру придбаною за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, не можна, а відтак, і виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення, відповідачі не підлягають.

Такого висновку суд дійшов також з урахуванням висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18

При цьому, суд врахував наявність у відповідачки ОСОБА_1 1/4 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_5 , однак звернув увагу, що ст. 109 ЖК Української РСР не містить жодних виключень щодо обов`язковості надання кредитором іншого постійного житла у разі виселення із квартири, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Крім того, суд першої інстанції врахував, що у вказаній квартирі зареєстрована та проживає малолітня ОСОБА_2 , яку позивач також просить визнати такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Суд також взяв до уваги, що спірна квартира передана в іпотеку ще до реєстрації у ній малолітньої дитини, на час укладення іпотечного договору дитина не мала права користування нею, проте дитина набула права користування цим житлом як член сім`ї власника, відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

При цьому, підстава, відповідно до якої місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася.

Наявність житла у батька дитини судом не встановлено. Наразі малолітня ОСОБА_6 проживає разом із її матір`ю відповідачкою, зареєстрована за цією ж адресою від народження, що не заперечується та не спростовується жодним із учасників справи.

Органом опіки та піклування Вінницької міської ради 16 лютого 2021 року прийняте рішення про недоцільність визнання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності дійшов правильних висновків про відсутність достатніх підстав за встановлених обставин для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банком було сплачено 74,39% суми передбаченої Договором на будівництво житла, а тому вважати, що квартира придбана не на кредитні кошти недоцільно, не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Аналіз норм глави 26 ЦК України дає підстави для висновку, що частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав, оскільки частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна.

Оскільки жилі приміщення та частка в праві спільної власності є різними видами об`єктів цивільних правовідносин, а, отже, можуть складати різні за змістом та наповненням правові поняття, що не дає можливості розповсюдити дію положень норми про виняток із загального правила, що встановлене частиною другою статті 109 ЖК Української РСР.

Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення в цілому, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник