Справа № 739/309/21
Номер провадження 2/739/470/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2021 року м.Новгород-Сіверський
Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - Іващенка І.К.,
при секретарі - Шкурат О.Г.,
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Новгород-Сіверський Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-
У березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 за яким просила визнати права власності на частку у спільному майні подружжя та визнати за нею право на Ѕ будинку площею 107,6 кв.м з господарськими будівлями: ганок «г-1» площею 4,8 кв.м, погріб «п/г» площею 10,1 кв.м, котельня «а» площею 3,5 кв.м, сарай «Г-1» площею 30,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть.
Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя визнано неподаною і повернуто позивачу.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 задоволено. Ухвала Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 скасована, а справа направлена для провадження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 12 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 15 год. 00 хв. 30.09.2021.
30.09.2021 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про заміну відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_3 . В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заяву та просили її задовольнити. Послалися на помилковість представника позивачки при складенні позовної заяви.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причини не повідомив. Був повідомлений належним чином.
Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року заява представника задоволена. Замінено відповідача ОСОБА_4 належним відповідачем ОСОБА_3 .
В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Костюченко В.К. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Пояснили що спірне майно було збудовано та надбано під час шлюбу тому сторони мають однакові права на це майно.
Новий відповідач позов підтримав та не заперечував проти його задоволення.
Згідно з ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 1982 року до подачі позову до суду перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу ними збудований будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 . Спільне будівництво будинку було завершене в 1990 році., що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, посвідченим нотаріусом Новгород-Сіверської державної нотаріальної контори від 14 листопада 1988 року, актом введення в експлуатацію від 27.02.1992 року (право власності на будинок зареєстроване Новгород-Сіверським МБТІ за № 3685 30.03.1992 року), копією свідоцтва про шлюб позивача, що підтверджує зміну її прізвища (а.с.3), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4, 5).
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки збудований у період шлюбу будинок, є спільною сумісною власністю подружжя, відповідач не заперечує щодо задоволення позову і це не суперечить діючому законодавству України та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то позивачці належить Ѕ будинку площею 107,6 кв.м з господарськими будівлями: ганок «г-1» площею 4,8 кв.м, погріб «п/г» площею 10,1 кв.м, котельня «а» площею 3,5 кв.м, сарай «Г-1» площею 30,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, згідно ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , право власності на Ѕ будинку площею 107,6 кв.м з господарськими будівлями: ганок «г-1» площею 4,8 кв.м, погріб «п/г» площею 10,1 кв.м, котельня «а» площею 3,5 кв.м, сарай «Г-1» площею 30,9 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І.К. Іващенко