Справа № 450/383/20 Провадження № 2/450/399/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», ОСОБА_2

про (предмет позову): стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень),

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану пошкодженням автомобіля у розмірі 100 323 грн. (сто тисяч триста двадцять три гривні),

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну здоров`ю та пошкодженням автомобіля у розмірі 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень),

підстава позову (позиція позивача):

24 червня 2016 року на автодорозі «Київ- Чоп» 546 км + 900 м поблизу села Чишки Пустомитівського району Львівської області водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» (малотоннажний фургон) д.н.з. НОМЕР_1 не справившись із керуванням виїхав на смугу зустрічного руху внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем марки «Фольксваген Кадді» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 травня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес Бенц» (малотоннажний фургон) д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Кадді» д.н.з. НОМЕР_3 складає 406798,47 грн., що є вища за ринкову вартість пошкодженого транспортного засобу, яка складає 200323 грн. 02.10.2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було повідомлено про відсутність підстав для виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Зважаючи на те, що пошкодженням автомобіля позивачу завдано шкоду на суму 200323 гривні, а ліміт відповідальності страховика за договором обов`язкового страхування становить 100 000 грн., то решта матеріальної шкоди за пошкодження належного йому транспортного засобу в розмірі 100323 гривні слід стягнути з винуватця ДТП ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль позивача отримав значні пошкодження, а ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та моральний стрес. Враховуючи те, що позивач є учасником бойових дій, переніс нестерпний фізичний біль, пов`язаний з погіршенням стану фізичного здоров`я внаслідок травм отриманих при ДТП, тому діями ОСОБА_2 йому заподіяно значну моральну шкоду.

Позиція відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»: відповідач у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю, оскільки згідно відзиву на позовну заяву вказав, що для звернення до страховика із вимогами щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого як у судовому так і у позасудовому порядку законодавцем передбачено річний строк. Як вбачається із матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода сталась 24.06.2016 отже, саме з цієї дати слід відраховувати 1 рік, впродовж яких позивач мав право звернутись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Із заявою на виплату страхового відшкодування до Страховика позивач звернувся 24.09.2019 (більше ніж через три роки з дати ДТП). Отже, страховиком на підставі норм спеціального Закону, було прийнято правомірне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну з пропуском річного строку, який обчислюється з моменту настання події (дорожньо-транспортної пригоди).

Позиція відповідача ОСОБА_2 : згідно відзиву на позовну заяву відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності з тих підстав, що позивач дізнався про порушення свого права ще 24.06.2016 року, а до суду з даним позовом звернувся 31.01.2020 року. Також зазначив, що вважає за можливе покласти на нього стягнення відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі до 10 000 гривень.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

03.02.2020 року ухвала про відкриття провадження у справі; 17.03.2020 року відзив відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на позовну заяву; 19.03.2020 року відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву; 29.03.2020 року заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи; 15.05.2020 року заява представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи; 09.06.2020 року клопотання ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про розгляд справи за відсутності представника; 01.09.2020 року клопотання ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про розгляд справи за відсутності представника; 22.03.2021 року представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про розгляд справи у їх відсутності.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Згідно вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.05.2019 року, який набрав законної сили 06.06.2019 року у справі № 450/992/17, ОСОБА_2 24 червня 2016 року, приблизно о 04 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц» (малотоннажний фургон), реєстраційний номер НОМЕР_4 , та рухаючись ним у напрямку до м. Києва в районі 546 км + 90 м автодороги «Київ-Чоп», неподалік від с. Чишки Пустомитівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «небезпека для руху»); Р.2 п. 2.3 (підпунктів «б» та «д»); Р.11 п.11.2; Р.12 п.п.12.1, 12.3; Р.34 п.1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників руху, та без причин технічного характеру виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час назустріч йому рухався автомобіль марки «Фольцваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 , такими своїми діями створив аварійну обстановку, що призвела зіткнення між ними, внаслідок чого водій автомобіля «Фольцваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_1 та пасажир даного автомобіля ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 правил порожнього руху водію автомобіля марки «Фольцваген Кадді», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_1 , згідно із висновком судово- медичної експертизи F107/17, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому головки основної фаланги 3-го пальця, правої кисті, синців на голові та забою, головного мозку легкого ступеня, які відносяться до тілесного ушкодження середньої важкості за ознакою тривалого розладу функції правої руки, а пасажиру цього ж транспортного засобу ОСОБА_4 , згідно із висновком судово-медичної експертизи F316/2016, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток тазу справа, саден на носі, правій кисті та в ділянці правого колінного суглобу, які утворились від дії тупих твердих предметів чи при ударі об такі і могли утворитися 24.06.2016 в момент дорожньо-транспортної пригоди, та ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості.

Отже, ОСОБА_2 будучи особою, яка керувала транспортним засобом, вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_1 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Вказаним вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України, й призначити йому покарання у виді обмеження волі строком 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного за цим вироком основного покарання у виді трьох років обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладенні на нього обов`язки.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Мерседес Бенц» (малотоннажний фургон) д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс АЕ/8033011, строк дії до 03.04.2017 року.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження у цивільній справі № 80/16 від 07.07.2016 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 406798,47 грн., а ринкова вартість складає 200323 грн. У такому випадку вартість матеріального збитку приймається рівною дійсній (ринковій) вартості автомобіля без урахування аварійних пошкоджень станом на момент проведення дослідження і становить 200323 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України)

Згідно з вимогами ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з пунктом 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо- транспортної пригоди.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 753/5293/16 у питанні щодо річного строку для звернення потерпілої особи до страховика дійшла правового висновку, що: «Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІУ підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІУ строк є присічним і поновленню не підлягає».

Отже, для звернення до Страховика із вимогами щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого як у судовому так і у позасудовому порядку законодавцем передбачено річний строк.

Як вбачається із матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода сталась 24.06.2016 року отже, саме з цієї дати слід відраховувати 1 рік, впродовж яких позивач мав право звернутись до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Про необхідність подання позивачем заяви на виплату страхового відшкодування та обов`язкових документів, які до неї додаються, його було проінформовано, що підтверджується відповідним листом № 5/к/у від 19.07.2016 року.

При цьому, визначена спеціальним Законом необхідність подання потерпілим заяви страховику про страхове відшкодування є зрозумілим, пропорційним, передбачуваним заходом та не створює надмірного тягаря для потерпілого.

Із заявою на виплату страхового відшкодування до Страховика позивач звернувся 24.09.2019 року (більше ніж через три роки з дати ДТП).

Отже, Страховиком на підставі норм спеціального Закону, було прийнято правомірне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну з пропуском річного строку, який обчислюється з моменту настання події (дорожньо-транспортної пригоди).

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Отже, Позивач, навіть попри рішення не звертатися до Страховика із заявою на виплату страхового відшкодування, мав можливість пред`явити цивільний позов в рамках кримінального провадження та без порушення строків, встановлених Законом, в тому числі і до Страховика не чекаючи результату розгляду кримінального провадження, однак не скористався цим правом, отже втратив своє право на отримання страхового відшкодування. Перебування кримінальної справи у провадженні органу досудового розслідування, а згодом суду жодним чином не впливає на право та можливість особи звернутися до страхової компанії із повідомленням про подію, документами, заявою на виплату страхового відшкодування та вжити заходи, передбачені ст. 33-1.1 Закону щодо сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо- транспортної пригоди.

Позивачу, як учаснику кримінального провадження було відомо і про особу обвинуваченого, про його транспортний засіб (реєстраційний номер) та про Страховика.

П. 36.2 ст. 36 Закону передбачає припинення строку для прийняття Страховиком рішення щодо страхового відшкодування у випадку, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі до того моменту, як Страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Отже, результат розгляду кримінального провадження впливає виключно на перебіг строку для прийняття рішення Страховиком, а не на право подання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування Страховику.

Дійсно, виплата страхового відшкодування здійснюється після набрання чинності вироком суду, проте для здійснення такої виплати потерпіла особа має звернутися до Страховика із заявою на виплату страхового відшкодування у порядку ст. 35 Закону.

Потерпіла особа може також скористатися своїм правом звернутися до суду, проте, таке волевиявлення також повинно були здійснене у встановлений Законом річний строк.

Отже, позивач, будучи обізнаним по положення діяв на власний розсуд та не вжив жодних заходів щодо звернення до Страховика із заявою на виплату страхового відшкодування з метою отримання страхового відшкодування у передбачений Законом строк.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в сумі до 10 000 грн., керуючись принципом справедливості, розумності та реальності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 9 500 грн. моральної шкоди, оскільки вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачем.

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущений строк позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України, заяви про поновлення строку позовної давності позивач не подав.

Водночас відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності з тих підстав, що позивач дізнався про порушення свого права ще 24.06.2016 року, а до суду з даним позовом звернувся в 31.01.2020.

Так, згідно вимог ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Отже, судом встановлено, що позивач, починаючи з червня 2016 року знав про порушення свого права. Відповідно до ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки судом встановлено про обізнаність позивача з 2016 року про порушення свого права, відповідачі просять застосувати давність, що є підставою для відмови у позові саме з причин пропуску позивачем строку позовної давності. При цьому, суд враховує, що з часу про порушення його права пройшло більше 4 років і позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважних причин, що перешкоджали йому подати позов протягом такого тривалого часу.

Відтак, з врахуванням фактичних обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності на звернення до суду із цим позовом.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну здоров`ю та пошкодженням автомобіля у розмірі 9 500 грн. (дев`ять тисяч п`ятсот гривень).

В задоволенні позовних вимог в іншій їх частині, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 480,70 грн. (чотириста вісімдесят гривень 70 копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 01.06.2021 року.

Учасники справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 15; ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів