ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/450/21 Номер провадження 22-ц/814/2152/21Головуючий у 1-й інстанції Шевченко В. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року (повний текст складено 12.07.2021 року)

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем у справі ОСОБА_1 10.04.2013р. був укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначають, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 18.04.2021р. заборгованість відповідача за кредитним договором становить 13972,90грн з яких: 11181,39грн заборгованість за кредитом; 2791,51грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00грн заборгованість за комісією; 0,00грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

На підставі викладеного прохали стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 10.04.2013 року у загальному розмірі 13972,90грн та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.91-96).

З вказаним рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на неналежне лдослідження всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі щодо розміру позовних вимог, зокрема, розрахунок заборгованості, виписка по рахункам Відповідача, довідки Банку про зміну умов кредитування та про видані картки.

Вказують, що при подачі даного позову Банком було долучено до матеріалів даної справи конкретну редакцію Умов та Правил наднання Банківських послуг, до якої приєднався Відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору разом із наказом про її затвердження. На підставі викладеного вважають, що, у відповідності до положень ст.634 ЦК України, укладення договору з ОСОБА_1 є доведеним.

Зазначають, що відповідач до позивача з заявами про розірвання кредитного договору не звертався, при цьому, шляхом використання кредитної карти, погодився з умовами такого договору як щодо повернення фактично отриманих коштів (тіла кредиту), так і частині сплати відсотків.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих/ правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції установлено, що, згідно витягу зі статуту, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (а.с.54-55).

Як убачається з матеріалів справи, 10.04.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н (а.с. 17, 18-20, 21, 22-46), за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається із анкети-заяви (а.с.17), паспорту споживчого кредиту (а.с. 18-20), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 21), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.22-46). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Згідно даних доданого до матеріалів справи паспорту споживчого кредиту, вбачається тип кредиту - «відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці», визначено інформаційні дані кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту, додаткова інформація. В розділі 7 «Інші важливі правові аспекти» встановлено дату надання інформації 15.06.2020р. та чинність інформації 30.06.2020р. (а.с 18-20).

За укладеним 10.04.2013 року кредитним договором №б/н між позивачем та відповідачем, ОСОБА_2 було надано наступні кредитні карти: № НОМЕР_1 , дата відкриття 22.05.2014р. з терміном дії до 05/17; № НОМЕР_2 , дата відкриття 15.04.2017р. з терміном дії до 11/20; № НОМЕР_3 , дата відкриття 03.12.2020р. з терміном дії до 10/24 (а.с.15).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, після укладення договору від 10.04.2013 року №б/н, старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 22.05.2014р. та встановлено кредитний ліміт в розмірі 8000,00грн, 22.05.2014р. зменшено кредитний ліміт до 8000,00грн, 23.05.2017р. збільшено кредитний ліміт до 13000, 00 рн, 01.02.2018р. зменшено кредитний ліміт до 12738,35грн та 11.06.2019р. зменшено кредитний ліміт до 0,00грн (а.с. 16).

Також, з виписки за укладеним між сторонами кредитним договором, вбачається рух коштів за картковими рахунками відповідача станом на 19.04.2021р., в якій не відображено інформації про зміну кредитного ліміту, а саме: 23.05.2017р. збільшення кредитного ліміту до 13000,00грн, 01.02.2018р. зменшення кредитного ліміту до 12738,35грн та 11.06.2019р. зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн (а.с. 56-63).

Відповідно до наданих банком розрахунків, станом на 18.04.2021 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає: 13972,90грн з яких: 11181,39грн заборгованість за кредитом; 2791,51грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00грн заборгованість за комісією; 0,00грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.6-14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що визначений в позові борг формувався, в тому числі, шляхом нарахування та додавання розміру списаних відсотків за використання кредитного ліміту та сукупно складає 32902,37грн, що не передбачено укладеним між сторонами договором. Так, оскільки сукупний розмір незаконно списаних відсотків 32902,37грн, здійснених банком на власну користь, перевищує зазначений банком у позовних вимогах розмір заборгованості, що відображено у виписці за договором, то, враховуючи також погашення відповідачем заборгованості на загальну суму 47335,78 грн, суд вважав нараховану банком заборгованість безпідставною.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першоїза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості та з урахуванням суми позовних вимог, станом на 18.04.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту становила 11181,39грн.

При цьому, як зазначено вище, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , максимальний розмір встановленого відповідачу кредитного ліміту становив 12738,35 гривень.(а.с.16).

Як убачається та не спростовано сторонами, кредитний ліміт на виданій ОСОБА_1 кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати кредитних коштів, позичальник може знову ними користуватись. Відтак, висновок місцевого суду про здійснення відповідачем переплати за наданим кредитом, колегія суддів оцінює критично.

З урахуванням наведеного вище, а саме факту наявності саме поновлювальності кредитної лінії, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, Банк має право на отримання від позичальника тіла кредиту, який є кредитом, наданим ОСОБА_1 та ним не повернутим.

Тіло кредиту це та сума, на яку оформляється кредитний договір, та є розміром основного зобов`язання, на який нараховується розмір відсотків за їх використання та у випадку порушення строків та розміру його виконання, відповідно неустойка, а також інші санкції, встановлені договором.

Відповідно до вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що, оскільки розмір кредитного ліміту по виданій ОСОБА_1 кредитній картці становив 12738,35грн, то саме вказана сума і є тілом кредиту, відтак, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11181,39грн - заборгованості за тілом кредиту підлягає до задоволення, оскільки відповідач, отримавши від банку вказану суму, її не повернув.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту, в яком також визначені, у тому числі: сума/ліміт кредиту, процентна ставка в пільговий період та за його межами, реальна річна процентна ставка, та ін. (а.с.18-20).

Так, з наведеного вище Паспорту споживчого кредиту судом установлено, що сторонами погоджено проценти за користування кредитом, по картці Універмальна, у розмірі 43,2% річних, а у разі прострочення виконання та/або невиконгпння зобов`язань за договором про споживчий кредит 86,40%.

При цьому, у наданому АТ КБ «ПриватБанк» до позову розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом визначено за вказаними у Паспорті споживчого кредиту договірними ставками.

Відтак, оскільки банком надано до справи належний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , де процентна ставка за весь період становила обумовлені сторонами в Паспорті споживчого кредиту відсотки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованих Банком відсотків у розмірі 2791,51грн.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною першою якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 2270,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги -3405 грн, та оскільки даною постановою вимоги Банку задоволено, то вказана сума судового збору підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк",- задовольнити.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 07 липня 2021 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.04.2013 року в розмірі 13972,90грн (тринадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві гривні 90 коп.), яка складається з 11181,39грн (одинадцяти тисяч сто вісімдесят одну гривню 39кок.) заборгованість за тілом кредитута 2791,51 (двох тисяч семиста дев`яносто однієї гривні 51коп.)грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 5675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 21.09.2021 року.