Дата документу 21.09.2021 Справа № 336/1550/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/1550/21 Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/3107/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУНП в Запорізькій області та Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 серпня 2015 року, ОСОБА_1 , по службі «102» повідомив співробітників Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про те, що 07 серпня 2015 року у м. Запоріжжя приблизно о 10 год. 50 хв. невідомі особи нанесли йому тілесні ушкодження. Того ж дня слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пінчуком С. О. від нього була прийнята заява про вчинення вказаного кримінального правопорушення, в якій він просив притягнути до кримінальної відповідальності гр. ОСОБА_2 1974 року народження та його друга, які нанесли йому тілесні ушкодження по АДРЕСА_1 .

Відомості про дане кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, 08 серпня 2015 року внесено до ЄРДР за №0003335. Того ж дня, ОСОБА_1 на ім`я слідчого СВ Шевченківського РВ ЗМУ (на цей час ВП №ЗЗРУП) ГУМВС України в Запорізькій області Пінчука С.О. була подана заява про залучення його до провадження як потерпілого. Досудове розслідування за вказаним кримінальним правопорушенням здійснювалося слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції Зайцевим С.С. за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України. У зв`язку з бездіяльністю слідчого, щодо невиконання ним судового рішення про розгляд клопотань для здійснення слідчих дій, внесення у офіційні документи завідомо невірних відомостей, за ініціативою ОСОБА_1 , старший лейтенант поліції ОСОБА_3 був відсторонений від здійснення слідства, досудове розслідування кримінального провадження № 0003335 від 08 серпня 2015 року було доручено слідчому Шевченковского ВП ДВП ГУНП в Запорізької області лейтенанту Арзуманян Д.Н.

З 02 серпня 2018 року по 08 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого СВ Шевченківського ВП (на цей час ВП №3) Дніпровського ВП ( на цей час ЗРУП) ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції Арзуманян Д.Н. із сьома письмовими клопотаннями про проведення слідчих дій, які були зареєстровані в канцелярії Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, що містяться у матеріалах справи № 0003335 від 08 серпня 2015 року.

Проте, до 31 липня 2018 року слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенант Арзуманян Н.Д. жодного клопотання не розглянув, жодних процесуальних дій не вчинив, чим допустив бездіяльність. Станом на 10 вересня 2018 року слідчим Чайкіну В.В. як заявнику відповіді за жодним із семи клопотань не було надано.

З огляду на наведені обставини, ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргою щодо поновлення його порушених прав на бездіяльність слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП ЗО Арзуманян Н.Д. з допомогою фахівця у галузі права ОСОБА_4 . Скарга ОСОБА_1 була задоволена ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (№336/3743/16-к провадження №1-кс/336/1439/2018). Отже, протиправність та незаконність бездіяльності слідчої Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Арзуманян Д.Н. встановлено судовим рішенням від 21 серпня 2018 року.

Витрати на правову допомогу, понесені ОСОБА_1 під час розгляду його скарги в загальній сумі дорівнюють 1300 грн.

Отже, слідчим СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Арзуманян Д.Н. допущена бездіяльність, що завдає ОСОБА_1 , моральної шкоди, яку останній оцінює у розмірі 5000 грн.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 1300 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності слідчого, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1990,95 грн. на відшкодування витрат, понесених у зв`язку з поданням цього позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року по справі відкрито провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року провадження по справі закрито.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції керувався приписами п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, відповідно до яких, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Так, суд першої інстанції встановив, що існує судове рішення, а саме постанова Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року, яке набрало законної сили постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що посилання суду першої інстанції на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року прийняту по справі № 336/1068/20, є помилковим, оскільки вона не має відношення до цього спору. Так, справа № 336/1068/20 стосувалась моральної шкоди, завданою ОСОБА_1 через бездіяльність слідчим Маковецькою І.А., натомість предметом цього спору є відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності слідчого Арзуманян Д.Н. Крім того, у цих справах відрізняється ціна позову.

ОСОБА_1 також в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято відзив ГУНП в Запорізькій області, оскільки він поданий з пропуском строку, встановленого в ухвалі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 березня 2021 року, що є підставою для залишення відзиву без розгляду. Крім того, ОСОБА_1 було направлено до суду першої інстанції відповідь на відзив, з вимогами щодо залишення відзиву без розгляду, проте, в ухвалі будь-які відомості про вказане відсутні, що свідчить про те, що скаржник не був почутий судом.

З огляду на наведені обставини, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просив: розглядати його скаргу в порядку позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, як малозначну справу; витребувати з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя матеріали справи №336/1068/20 для дослідження судом; рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя №336/1550/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі; вирішити питання відшкодування витрат на правову допомогу щодо розробки та складання документів апеляційної скарги згідно з наданими документами; розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін.

Так, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 оскаржується ухвала Шевченківського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року, якою провадження по цій справі закрито.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, міститься у частині першій статті 353 ЦПК України.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 353 ЦПК України, в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про закриття провадження у справі.

За приписами ч. 3 ст. 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Таким чином, оскільки оскаржувана ухвала (п. 15 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) не відноситься до переліку ухвал, які підлягають розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 була призначена до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, ГУНП в Запорізькій області просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 квітня 2021 року без змін. Зазначають, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 вже звертався з позовною заявою, уточненою в процесі розгляду, до ГУНП в Запорізькій області. Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. По цій справі було ухвалено рішення, яке змінено постановою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року. Таким чином, існує судове рішення, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

20 серпня 2021 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому скаржник просив відмовити у разі подання відзивів від ГУНП в Запорізькій області, Державної казначейської служби України у зв`язку з пропуском строку на подання таких відзивів. Вказане клопотання мотивовано тим, що станом на 20 серпня 2021 року відзивів на його апеляційну скаргу ОСОБА_1 не отримував, при цьому, строк на їх надання, встановлений ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2021 року закінчився 18 серпня 2021 року. Також у клопотанні ОСОБА_1 просив провести судове засідання без його участі (а.с. 105).

27 серпня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому скаржник також наводить підстави для залишення відзиву ГУНП в Запорізькій області без розгляду, зокрема, пропуск строку на подання відзиву та відсутність довіреності на підтвердження повноважень особи, що його підписала.

Так, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2021 року по справі відкрито апеляційне провадження, учасникам справи надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 18 серпня 2021 року (а.с. 85-86).

Встановлено, що відзив на апеляційну скаргу від ГУНП в Запорізькій області на адресу апеляційного суду надійшов 16 серпня 2021 року (а.с. 97), тобто в межах строку, встановленого судом. У додатках до відзиву містяться відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з яких вбачається, що ОСОБА_5 має повноваження вчиняти дії від імені ГУНП в Запорізькій області, утому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника в порядку самопредставницта з правами, що надані стороні, третій особі з правом підписання, подання позовних заяв, апеляційних скарг, з правом посвідчення копій документів, без права відмови, зміни, відкликання позовних заява, відкликання та відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладання мирової угоди) (а.с. 101). Також, до відзиву долучено докази направлення відзиву сторонам (а.с.102-103).

За таких обставин, не вбачається підстав для повернення або залишення без розгляду відзиву ГУНП в Запорізькій області, про які зазначає ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник ГУНП в Запорізькій області Завалій Ю.Ю. проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила суд ухвалу Шевченківського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції встановив, що постановою Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року змінено в частині стягнення витрат на правову допомогу. В іншій частині рішення залишено без змін.

З мотивувальної частини постанови вбачається що у лютому 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду до ГУНП в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 07 серпня 2015 року він повідомив Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області про нанесення йому 07 серпня 2015 року тілесних ушкоджень.

Того ж, дня ним була подана заява про вчинення вказаного кримінального правопорушення, яка була прийнята слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області Пінчуком С.О.

В заяві він зазначив, що тілесні ушкодження на АДРЕСА_1 йому нанесли відомі особи, яких просив притягнути до кримінальної відповідальності.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 08 серпня 2015 року внесено до ЄРДР за № 00003335, та того ж дня ним подана заява про залучення до провадження як потерпілого і допитано як потерпілого.

З 02 серпня 2018 року по 08 серпня 2018 року ОСОБА_1 як потерпілий звертався до слідчого з клопотаннями у кримінальному провадженні про проведення слідчих (розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень, які залишились без відповідного реагування з боку слідчого.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року у справі № 336/3743/16-к була частково задоволена його скарга на вказану вище бездіяльність слідчого, зобов`язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 та сповістити його про результати їх розгляду.

28 серпня 2018 року ОСОБА_1 до Шевченківського ВП було подано копію ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від № 336/3743/16-к та чергові клопотання про проведення слідчих розшукових)дій на які станом на 29 січня 2019 року відповіді слідчим не надано.

Посилаючись на те, що досудове розслідування за фактом його побиття триває більше чотирьох років, бездіяльністю органів поліції при виконанні ними своїх повноважень йому завдана моральна шкода, яку позивачем оцінено у 15000 грн., ОСОБА_1 просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 15000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2150 грн., матеріальні збитки, понесені під час досудового розслідування у розмірі 2450 грн., та 432 грн. витрат, пов`язаних з підготовкою цивільної справи до розгляду.

Вищезазначене судове рішення, судом першої інстанції визнано як таке, що ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет й з тих самих підстав, з яких ОСОБА_1 звернувся у березні 2021 року до суду з новим позовом про відшкодування шкоди.

Проте, в матеріалах справи відсутні належним чином засвідчені копії позову, який суд визнав тотожним, копія рішення, ухваленого за наслідками розгляду вказаного спору, що позбавляло суд першої інстанції перевірити предмет та підстави позову поданого ОСОБА_1 та встановити наявність чи відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Отже, суд першої інстанції без належних та допустимих доказів, з посиланням лише на постанову Запорізького апеляційного суду від 10 березня 2021 року (справа № 336/1068/20, провадження № 22-ц/807/736/21), дійшов передчасного висновку, що вищезазначені позови є ідентичними одночасно за сторонами, предметом та підставами позову.

Крім того, позови вважаються тотожними тільки у тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, підстава і предмет (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України). При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Звернувшись до суду з позовними вимогами, які переглядаються у цій справі, на відміну від попередніх вимог, які розглядалися у справі № 336/1068/20, позивач зазначав нові фактичні обставини, інший склад сторін, зокрема, інших осіб, які, на його думку, спричинили ОСОБА_1 шкоду бездіяльністю, іншу підставу позову. При цьому, з позову вбачається, що ОСОБА_1 посилається також на обставини, які виникли після прийняття Запорізьким апеляційним судом постанови від 10 березня 2021 року, зазначивши про те, що порушення його прав триває.

Отже, посилання суду на те, що існує судове рішення, яке набрало законної сили, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є передчасними, оскільки підстави нового позові, судом першої інстанції фактично не досліджувалися.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Неповно з`ясувавши вказані обставини, суд допустив порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим ухвала Шевченківського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо прийняття апеляційним судом рішення про задоволення його позову, не можуть бути задоволені, оскільки предметом перегляду в апеляційному порядку є ухвала суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Також, посилання ОСОБА_1 на необхідність вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з поданням апеляційної скарги на увалу місцевого суду є безпідставними, оскільки відповідно до положень ст.ст. 141, 265 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а питання про розподіл судових витрат вирішується під час ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2021 року про закриття провадження по цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: