Справа № 199/4023/21
(2/199/2534/21)
РІШЕННЯ

іменем України

13.09.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Спаї В.В.,

за участю секретаря судового засідання Подварченко А.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро у порядку спрощеного позовного провадження (у порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 03.09.2005 р. вона перебуває з відповідачем у шлюбі; від шлюбу подружжя має малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, починаючи з лютого 2018 року, між сторонами було відсутнє взаєморозуміння, часто виникали сварки на ґрунті незначних проблем, після чого у позивача було втрачене до відповідача почуття любові, довіри, як до чоловіка; з лютого 2018 року сторони мешкають окремо. Посилаючись у позові на те, що подальше примирення і збереження шлюбу неможливе, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу та залишення позивачу дошлюбного прізвища « ОСОБА_4 », а також стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

В судове засідання, в якому ухвалено судове рішення, позивач не з`явилася, в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Як встановлено судом, 03.09.2005 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, що підтверджується відповідною копією свідоцтва (а.с. 8); від шлюбу подружжя має малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9)

Подружжя припинило шлюбно-сімейні відносини з лютого 2018 року.

Правовідносини між учасниками справи виникли з сімейних правовідносин, зокрема, із розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в межах позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачають, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року).

Таким чином, суд, з`ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що відсутня вільна згода позивача на шлюб із відповідачем, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (втрата почуття любові та взаємної згоди), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до припинення шлюбних відносин з лютого 2018 року, дійшов до висновку, що зазначене має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотав про надання строку для примирення подружжя тощо, у зв`язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у даній справі.

Що стосується позовної вимоги про залишення позивачу дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, то вказана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Звернення до суду ОСОБА_1 мало місце шляхом подання позовної заяви, у зв`язку з чим її розгляд відбувався в порядку позовного провадження (за ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву).

Стаття 265 ЦПК України не містить норми, якою передбачено зазначення у рішенні суду про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається у цивільних справах про розірвання шлюбу, розглянутих у порядку позовного провадження.

Така норма встановлена для розгляду цивільних справ в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей (ч. 8 ст. 294 ЦПК України ) та згідно ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу.

Таким чином, в задоволенні позовної вимоги про залишення після розірвання шлюбу позивачу дошлюбного прізвища « ОСОБА_4 » має бути відмовлено.

Питання про розподіл судових витрат (судовий збір) вирішено у відповідності до приписів ЦПК України (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України): з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд керується наступним.

В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат.

Зазначений обов`язок з боку позивача виконаний в повному обсязі: суду надані (в копіях) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2018 від 25.05.2009 р. (а.с.1 5), договір про надання професійної правничої допомоги від 26.04.2021 (а.с. 12), ордер № 1072757 від 26.04.2021 (а.с. 13), розрахунок від 26.04.2021 (а.с. 16) та оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору - квитанція до прибуткового касового ордеру №39 від 26.04.2021, відповідно до якої позивач сплатила 2000,00 грн. (а.с. 14).

Відтак, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 2 000,00 грн., витрачені позивачем, документально підтверджені, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому наявні підстави для стягнення вказаних витрат з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. 23, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280- 282, 283, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 03 вересня 2005 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №815.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. та 2 000 (дві тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 2 908 (дві тисячі дев`ятсот вісім) грн.

Дата складення повного судового рішення 20.09.2021 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї