Справа № 930/1492/20
Провадження №2/930/84/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 року м. Немирів

Немирівський районий суд Вінницької області

в складі головуючого судді Царапори О.П.

за участю секретаря судових засідань Дуба В.Г.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гурба М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Немирів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , представника позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И В :

Виклад позиції позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином, а саме стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 239376,38 мотивуючи її тим, що в лютому 2014 року ОСОБА_4 маючи умисел на заволодіння чужим майном запропонував ОСОБА_3 для ведення спільного бізнесу придбати за грошові кошти останнього вантажний автомобіль марки УРАЛ з маніпулятором для перевезення лісопродукції, переконуючи його у вигідності даної справи. На пропозицію ОСОБА_4 ОСОБА_3 погодився та 10450 Євро (по курсу Національного банку України 1157,61 гривень до 100 Євро станом на 10.02.2016), що еквівалентно 120906,5 грн., в підтвердження чого ОСОБА_4 власноруч написав відповідну розписку.

У свою чергу, ОСОБА_4 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_3 та не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання 13.02.2014 року придбав у ОСОБА_5 автомобіль марки УРАЛ 375 1980 року випуску д.н. НОМЕР_1 за ціною 4000 Євро (по курсу Національного банку України 1157,61 гривень до 100 Євро станом на 10.02.2016), що еквівалентно 46280 гривень, а решту грошових коштів, в сумі 74626,5 гривень шляхом обману ОСОБА_3 привласнив собі, запевнивши останнього, що витратив на придбання автомобіля всі кошти.

У подальшому ОСОБА_4 діючи з єдиним умислом на заволодіння майном ОСОБА_3 , шляхом обману повідомив останньому недостовірні відомості про те, що автомобіль згорів під час пожежі, яка виникла 15.06.2014 року на пилорамі в с.Семенки, Немирівського району, що не відповідає дійсності та не зафіксовано в ході огляду місця події по факту підпалу пилорами. Після чого, без погодження із ОСОБА_3 19.06.2014 в Немирівському центрі ДАІ Демченко І.І. зняв автомобіль УРАЛ 375 1980 року випуску д.н НОМЕР_1 з реєстрації.

У подальшому, реалізуючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_3 , 15.07.2014 ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунок ВІА225970 від 19.06.2014 в Немирівському центрі ДАІ зареєстрував автомобіль УРАЛ 375 1980 року випуску на своє ім`я з державним номером НОМЕР_2 та цього ж дня зняв автомобіль з реєстрації для реалізації. Таким чином, маючи можливість розпоряджатися вказаним автомобілем, ОСОБА_6 17.07.2014 року продав автомобіль УРАЛ 375 1980 року випуску д.н НОМЕР_2 ОСОБА_7 , за 59920 гривень, завдавши потерпілому ОСОБА_3 майнової шкоди на суму 120906, 5 гривень.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

В результаті ОСОБА_3 визнано потерпілим в кримінальному провадженні №0000360 від 09.05.2015 року.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року в кримінальній справі №140/1866/16-к, ОСОБА_4 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України на підставі ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок шахрайства шкоди в порядку цивільного судочинства.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_4 потерпілому завдано матеріальну та моральну шкоду.

Матеріальна шкода виражається у втраті грошових коштів, які потерпілий надав ОСОБА_4 на купівлю вантажного автомобіля марки УРАЛ з маніпулятором для перевезення лісопродукції.

Матеріальна шкода становить 10450 Євро (по курсу Національного банку України 1157,61 гривень до 100 Євро станом на 10.02.2016), що еквівалентно 120906,5 грн., в підтвердження чого ОСОБА_4 власноруч написав відповідну розписку.

Тобто досудовим слідством встановлено, що шкода завдана потерпілому неправомірними діями ОСОБА_4 була завдана 10.02.2016 року.

Враховуючи вище викладене з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми підсумкова заборгованість становить 127561,98 грн. Заборгованість з урахуванням відсотків встановленого індексу інфляції становить 111 814,40 грн.

Таким чином матеріальна шкода станом на 16.06.2020 року складає 239376.38 (двісті тридцять дев`ять тисяч триста сімдесят шість) гривень 38 копійок.

22.02.2021 року до Немирівського районного суду Вінницької області надійшла заява від позивача ОСОБА_3 про зміну предмету позову, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 11904, 12 євро 12 євроцентів та стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Виклад позиції відповідача.

28.08.2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі, так як вважає їх незаконними та безпідставними з наступних підстав.

Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що відповідач завдав йому матеріальної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що полягає в заволодінні коштами в сумі 10450 євро наданими йому на купівлю автомобіля марки УРАЛ з маніпулятором. Також позивач просить стягнути з нього три відсотки річних та інфляційні в порядку ст.625 ЦК України.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на розписку від 10.02.2014 року та ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року у справі № 140/1866/16-к.

Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відносно відповідача не приймалось обвинувального вироку, яким би було встановлено його вину у вчиненні кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 .

Відносно відповідача дійсно здійснювалось кримінальне провадження №0000360 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Під час досудового слідства та судового розгляду даного кримінального провадження відповідач не визнавав своєї вини у його вчиненні.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року у справі № 140/1866/16-к було закрито кримінальне провадження №0000360 в зв`язку з закінченням строків для притягнення до кримінальної відповідальності.

Однак на думку відповідача, ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року у справі № 140/1866/16-к не є вироком суду та не встановлює його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року у справі № 140/1866/16-к не було встановлено факту заволодіння відповідачем коштами позивача ОСОБА_3 внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позивач стверджує, що вчинення ним кримінального правопорушення полягає у заволодінні ним наданими позивачем коштами на купівлю автомобіля, однак згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000360 ОСОБА_4 обвинувачувався в тому, що зняв з реєстрації автомобіль УРАЛ 375 1980 року випуску д.н. НОМЕР_3 та продав його ОСОБА_7 , чим завдав шкоду потерпілому ОСОБА_3 .

Таким чином, кримінальне провадження щодо відповідача ґрунтувалось не на заволодінні коштами позивача, а на заволодінні його майном, тобто автомобілем. Дана обставина підтверджується обвинувальним актом. Відповідно ухвала Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року у справі № 140/1866/16-к не може бути доказом заволодіння відповідачем коштами позивача.

Крім того, автомобіль УРАЛ 375 1980 року випуску д.н. НОМЕР_3 ніколи не був власністю позивача, оскільки ним не придбавався. Дана обставина підтверджується листом № 605 від 20.06.2015 Центру з надання послуг пов`язаних з використанням автомобільно транспортних засобів з обслуговування м.Ладижин, Гайсинського, Іллінецького, Теплицького та Тростянецького районів.

Вищевказані обставини підтверджують те, що відповідач жодного кримінального правопорушення відносно ОСОБА_3 не вчиняв.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що відповідач ОСОБА_4 заволодів його коштами в сумі 10450 євро, які йому не повернув. Дані обставини позивач підтверджує розпискою від 10.02.2014 року.

В той же час, станом на 16.05.2014 року відповідач повернув ОСОБА_3 кошти в сумі 8649 євро. Залишок боргу на той момент складав 1801 євро. Дана обставина підтверджується розпискою за підписом ОСОБА_8 , яка здійснювала контроль за поверненням боргів ОСОБА_3 та своїм підписом підтверджувала факт отримання ним коштів в розписці від 10.02.2014 року.

Відповідно є безпідставними твердження позивача про наявність боргу перед ним в сумі 10450 евро.

Крім того, на думку відповідача, позивач подав позов з пропуском строків позовної давності.

Так, згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач вважає, що порушення його прав мав мало місце 10.02.2014 року в момент передачі коштів.

Згідно з обвинувальним актом порушення прав позивача мало місце 15.07.2014 року в момент продажу автомобіля УРАЛ.

Таким чином, позивач мав право звернутись до суду за захистом свого права протягом трьох років з моменту його порушення, а саме до 15.07.2017 року. Проте позивач до суду з відповідним позовом не звертався навіть під час розгляду кримінального провадження відносно відповідача. До суду позивач звернувся лише в червні 2020 року, а тому пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно пропуск позивачем строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних витрат в порядку ст.625 ЦК України.

В той же час, позивач стверджує про завдання йому шкоди, що полягає у заволодінні ним коштів в сумі 10450 євро.

Проте, вимоги щодо стягнення інфляційних витрат в порядку ст.625 ЦК України можуть бути заявлені щодо невиконання грошових зобов`язань виражених в національній грошовій одиниці України.

Відповідно нарахування інфляційних втрат щодо вимог по валютним цінностям є неможливим, оскільки індекс інфляції нараховується щодо знецінювання національної валюти.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування інфляційних витрат по вимогам позивача, оскільки завдану йому шкоду він обґрунтовує фактом заволодіння валютними цінностями.

Враховуючи вище викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 в повному обсязі, крім того застосувати строки позовної давності до позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином.

Заяви, клопотання позивача, відповідача

17.05.2021 року до Немирівського районного суду Вінницької області від представника відповідача - адвоката Гурби М.В. надійшла заява про застосування строків давності до позовних вимог ОСОБА_3 у справі за позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином.

Інших заяв і клопотань по справі не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 10.07.2020 року прийнято до розгляду вище вказану позовну заяву та призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою від 16.12.2020 року представнику позивача ОСОБА_1 повернуто без розгляду заяву про зміну предмету позову від 29.09.2020 року (а.с.31).

Ухвалою від 23.03.2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову.

Ухвалою від 02.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Представник позивача ОСОБА_1 просив суд позовні вимоги ОСОБА_3 задовільнити в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

Представник відповідача Гурба М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами. Крім того просив застосувати строки позовної давності.

Заслухавши думку учасників по справі, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Як вбачається з ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року ОСОБА_4 обвинувачувався за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, однак ОСОБА_4 був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку закінченням строків давності, а кримінальне провадження №0000360 від 09.05.2015 року було закрите (а.с.5-6).

Згідно розписки від 10.02.2014 року вбачається, що ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_3 кошти у сумі 10450 євро на придбання лісовоза (а.с.7).

Копію обвинувального акту, з якого вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, що завдало значної шкоди потерпілому (а.с.21-24)

Згідно листа Управління державної автомобільної інспекції вбачається, що 15.07.2014 року автомобіль марки Урал 375, зеленого кольору, д/н НОМЕР_4 був зареєстрований за гр.. ОСОБА_4 та знятий з обліку для реалізації (а.с.25).

Згідно розписки засвідченої ОСОБА_10 залишок боргу складає 2749 євро (а.с.26)

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок шахрайства шкоди в порядку цивільного судочинства.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено строк для звернення до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Висновки суду

Заслухавши думку часників по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи 10.02.2014 року ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 кошти у розмірі 10450 євро на придбання автомобіля з маніпулятором для перевезення лісо продукції.

26.08.2016 року був підписаний обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, в якому позивач ОСОБА_3 визнаний потерпілим. Під час розгляду даного кримінального провадження ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 10.03.2020 року ОСОБА_4 був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України на підставі ст.. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України - закрито. В ході розгляду даного кримінального провадження, позивач ОСОБА_3 не скористався правом звернутися до суду під час розгляду кримінального провадження з цивільним позовом, однак звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок шахрайства шкоди в порядку цивільного судочинства.

12.05.2021 року від представника відповідача подана заява про застосування строків позовної давності, з якої вбачається, що ОСОБА_4 не визнає позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, оскільки вважає їх незаконними та безпідставними, крім того позивачем пропущено строки позовної давності, оскільки згідно ст. 257 ЦК України вбачається, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач вважає, що порушення прав ОСОБА_3 мало місце 10.02.2014 року в момент передачі коштів, а згідно обвинувального акту порушення прав позивача мало місце 15.07.2014 року в момент продажу автомобіля. Про порушення свого права позивач заявляв ще в травні-червні 2015 року, що підтверджується його заявою про вчинення злочину від 03.05.2015 року, поясненнями ОСОБА_3 від 08.05.2015 року та протоколом допиту потерпілого ОСОБА_3 від 04.06.2015 року.

26.08.2016 року ОСОБА_4 набув статус обвинуваченого у кримінальному проваджені, зареєстрованому за заявою ОСОБА_3 . Таким чином позивач дізнався про особу обвинувачену у кримінальному провадженні , зареєстрованому за його заявою 26.08.2016 року , однак до суду з даним позовом звернувся лише 09.07.2020 року.

За таких обставин, враховуючи позовні вимоги та їх обґрунтування, відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні даного позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.6 ст.142 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 267, 1166 ЦК України, ст.ст. 82, 58, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (жителя АДРЕСА_1 ), представника позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немирівський районний суд, Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повний текст рішення виготовлений 05.10.2021 .

Головуючий: О.П.Царапора