ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м.Суми

Справа №592/14548/20

Номер провадження 22-ц/816/1348/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2021 року, у складі судді Катрич О.М., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

23 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат по оплаті комунальних послуг. Свої вимоги мотивував тим, що він та його брат є співвласниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , в якій відповідач не проживає та не несе витрат по утриманню належного йому житла.

Зазначав, що платежі за особисто спожиті послуги (електроенергію, водопостачання, водовідведення та інше) він оплачує самостійно, а платежі пов`язані з утриманням та збереженням квартири (теплопостачання, абонентна плата, квартплата ТОВ «КК`ДомКомСуми») згідно з ст. 360 ЦК України вони з відповідачем повинні оплачувати разом відповідно до розміру їх часток у власності.

ОСОБА_2 відмовляється добровільно оплачувати 1/2 частину платежів, усі оплати він змушений здійснювати одноособово, зокрема, ним сплачено: за теплопостачання квартири з травня 2016 року по серпень 2020 року 25268,46 грн; за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2020 року ТОВ «Керуюча Компанія «ДомКомСуми» - 4343,57 грн, тому просив стягнути з відповідача на його користь 1/2 частину платежів, що становить 14806 грн 01 коп (25268,46 грн + 4343,57 грн), а також сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Не погоджується з висновком суду про недоведеність належними доказами факту сплати ним особисто всіх комунальних платежів, оскільки їх з відповідачем батько помер ще у 2010 році, тому крім нього ніхто не міг оплачувати комунальні платежі, що фактично визнано ОСОБА_2 і в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Вказує про надання ним суду Обігових відомостей ТОВ «КК «ДомКомСуми» та ТОВ «Сумитеплоенерго», виданий йому надавачами послуг як платнику. Зазначає, що оплату комунальних послуг здійснював розрахунковою картою або через банківські термінали або через «Приват-24», тому не може надати суду всі платіжні документи.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 14806 грн 01 коп не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12 червня 2000 року № 147, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть (а.с. 8, 9).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14 грудня 2012 року, виданим державним нотаріусом Ляшенко А.І., позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини зазначеної квартири (а.с. 8).

Позивачем надана суду обігова відомість на ім`я ОСОБА_3 , Особ./рах.: НОМЕР_1 за період з 01.01.2016 року по 31.08.2020 року, та за період з 01.09.2017 року по 30.09.2020 року (а.с. 10-15).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 4-5).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 20).

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 червня 2021 року, власником квартири АДРЕСА_1 у частці 1/6 та 1/3, а всього 1/2 частина, є ОСОБА_1 . Відомості про ОСОБА_2 , як власника/співвласника на цю квартиру відсутні (а.с. 60-61).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2019 року, справа № 592/3805/18, встановлено, що сторони по справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Факт належності ОСОБА_2 1/2 частини зазначеної квартири було підтверджено суду свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2012 року, виданим державним нотаріусом Ляшенко А.І. (а.с. 32-35).

Також у зазначеному рішенні суд встановив, що позивач ОСОБА_1 користується повністю всією квартирою, а відповідач ОСОБА_2 тривалий час в квартирі не проживає, особистих речей відповідача в квартирі немає. Позивач користується всією квартирою, є споживачем послуги з централізованого опалення, не звертався з позовом щодо визначення порядку користування квартирою відповідно до частки у праві власності. Обставини з приводу непроживання в квартирі відповідача, позивачем і не оспорюються.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачем не доведено належними доказами, що саме він, а не інша особа був платником за послуги з утримання квартири та поніс у зв`язку з цим витрати у сумі, вказаній у позові, оскільки суду не надано квитанцій про оплату комунальних послуг. При цьому вказав, що надані обігові відомості на ім`я ОСОБА_3 не підтверджують і не доводять того, що саме ОСОБА_1 сплачував зазначені в них кошти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 360 ЦК України cпіввласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Оплата за отриману теплову енергію (централізоване опалення) та квартирна плата з обслуговування багатоквартирного будинку нараховується згідно площі квартири незалежно від фактичного у ній проживання її власників. Всі інші платежі, зокрема, використання холодної, гарячої води, природного газу, електричної енергії здійснюються відповідно до нарахованих показів встановлених в квартирі лічильників.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка, зокрема, є власником (співвласником) нерухомого майна.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що вони являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 , і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Послуги з централізованого опалення та обслуговування багатоквартирного будинку надаються співвласникам квартири ТОВ «Сумитеплоенерго», ТОВ «КК «ДомКомСуми», які нараховують оплату за надані послуги по затверджених тарифах відповідно до площі квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законів України щодо детінізації розрахунків в сфері торгівлі і послуг» розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим, зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Тобто, розрахунковим документом, який засвідчує факт внесення платежу, є квитанція оформлена за встановленою формою.

Всупереч наведеним положенням Закону стороною позивача ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції (за наявності об`єктивних причин неможливості подання до суду першої інстанції) не надані належні докази, а саме: квитанції про оплату комунальних послуг за утримання квартири АДРЕСА_1 , на підставі яких суд міг зробити однозначний висновок про те, що саме позивач ОСОБА_1 був платником коштів за комунальні послуги з утримання спільної з відповідачем квартири.

Із бігових відомостей по особовому рахунку № НОМЕР_1 , на які посилається позивач як на доказ понесення саме ним витрат на плату комунальних платежів, вбачається, що зазначений особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_3 , дані про оплату за надані комунальні послуги іншою особою, зокрема ОСОБА_1 , відсутні.

Доводи позивача про неможливість надання квитанцій про оплату за комунальні послуги саме ним, через здійснення таких платежів за допомогою різних банківських сервісів (розрахунковою картою, банківські термінали, «Приват-24»), не заслуговують на увагу, оскільки квитанції, що підтверджують оплату комунальних послуг, зберігаються в системі автоматично в електронному вигляді в історії платежів того сервісу, через який здійснена оплата, що не позбавляє платника можливості за необхідності їх роздрукувати.

За недоведеності виконання ОСОБА_1 солідарного з відповідачем обов`язку по утриманню квартири та понесення ним одноособово витрат по оплаті комунальних платежів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування йому частини таких витрат за рахунок іншого співвласника.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко