КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/7809/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Савченка С.І.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Борця Є.О. 16 червня 2021 року в м. Бориспіль у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.

Посилався на те, що в період з 17 квітня 2012 року по 12 травня 2020 року він знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством обслуговування повітряного руху України (далі Украерорух) та був звільнений у зв`язку зі скороченням штату згідно наказу № 491/о від 12 травня 2020 року, яким була також передбачена виплати вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 6 календарних днів.

Крім того, згідно колективного договору в редакції, яка вступає у дію з 01 лютого 2020 року і яка діяла на момент його звільнення, йому передбачалася виплата грошової одноразової допомоги при звільненні працівника, передбаченої розділом «Програма соціального захисту», частиною «в» п. 1.4. Згідно п. 2.3 розділу «Програма соціального захисту», грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємства надати гарантії соціального захисту, зазначені у п. 1.4 програми, тобто в разі неможливості працевлаштування за спеціальністю та перепідготовки за рахунок коштів Украероруху на протязі одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі.

Вказував, що при звільненні йому ніхто не пропонував згідно з процедурою, передбаченою ст. 49-2 КЗпП України, як працівнику, посада якого скорочується, перелік вакансій підприємства для прийняття відповідного рішення щодо переведення на вакантну посаду шляхом написання заяви на переведення та не пропонував перепідготовку за рахунок коштів Украероруху на протязі одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки.

В день звільнення 12 травня 2020 року відповідач виплатив йому тільки грошові кошти, зазначені в наказі про звільнення, тому в цей же день він звернувся до адміністрації з заявою про виплату одноразової грошової допомоги згідно умов колективного договору. 29 травня 2020 року він отримав відповідь про те, що йому відмовлено у виплаті допомоги в зв`язку з тим, що йому пропонувалися вакантні посади, а він не скористався пропозицією. Такі твердження не відповідають дійсності, тому він вважає, що невиплата йому цих коштів є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

Остаточно уточнивши позовні вимоги в травні 2021 року, просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку із скороченням в розмірі 400000 грн., а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 116604 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку із скороченням в розмірі 388680 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 116604 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що невірне застосування судом норм матеріального права полягає у невірному застосуванні ст. 15, 16 ЦК України, зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Натомість із рішення суду випливає, що не було встановлено будь-яких порушень прав і законних інтересів позивача діями відповідача, що не відповідає дійсності.

Зазначав, що, на думку відповідача, волевиявлення про бажання зайняти ту чи іншу посаду на підприємстві до Украероруху повинно виходити від позивача, відповідно позивач сам був не зацікавлений зайняти іншу посаду, яка б відповідала його кваліфікації та досвіду, адже він не тільки не виявив жодного бажання для зайняття вакантної посади, наявної у наданому йому переліку, а й не запитав у відділі кадрів оновлений список вакантних посад, тому Украерорух не мав жодної можливості перевести позивача на іншу посаду, оскільки останній просто не претендував на переведення на іншу посаду, а посада самого позивача була скорочена. Відповідач вважав, що ст. 43 Конституції України встановлює заборону примусової праці, тобто без волевиявлення самого позивача не міг за власної ініціативи перевести його на іншу посаду.

Посилався на те, що при цьому судом першої інстанції не взято до уваги, що йдеться не про примусове переведення на іншу посаду, а про надання роботодавцем всіх варіантів працевлаштування за іншими посадами. Відповідно до вимог Програми пропозиція вакантних посад працівнику, посада якого скорочується, є обов`язком роботодавця, тому пропозиція про наявність вакантних посад повинна виходити саме від нього, і активному обов`язку пропозиції роботодавця кореспондує пасивне право працівника погодитися чи не погодитися на пропозицію.

Зазначав, що відповідач сам визнав наявність оновленого списку вакантних посад, які він не пропонував позивачу на момент скорочення його посади, що є порушення вимог Програми як частини колективного договору. З огляду на те, що черговість, визначена п. 1.4 Програми, була порушена з вини роботодавця, відповідно у позивача є право на одноразову грошову допомогу в межах і порядку, визначених Програмою.

Від відповідача Украероруху надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилався на те, що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам, поданим відповідачем на підтвердження обставин, вказаних у відзиві, а саме відсутності підстав для виплати позивачу грошової одноразової допомоги при звільненні, що передбачена умовами колективного договору на підприємстві відповідача. 11 лютого 2020 року позивач отримав попередження про скорочення посади разом з переліком вакантних посад по підприємству на 16 аркушах, а підприємство отримало згоду від профспілки на розірвання трудового договору з позивачем, волевиявлення від позивача про бажання зайняти ту чи іншу посаду на підприємстві до Украероруху не надходило.

Зауважував, що позивач сам був не зацікавлений зайняти іншу посаду, яка б відповідала його кваліфікації та досвіду, адже він не виявив жодного бажання для зайняття вакантної посади, наявної у наданому йому переліку. Таким чином відповідач не мав жодної можливості та законних підстав перевести позивача на іншу посаду, оскільки відповідно до ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.

Зазначав, що чинне законодавство не містить конкретної вимоги щодо надання переліку вакантних посад працівнику, що вивільняється, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, які б, на думку роботодавця, відповідали фаху та здібностям працівника, тому відповідач належним чином виконав вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Посилався на постанову Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 359/8899/17 за позовом до Украероруху.

Вважав, що позивач переслідує корисливу мету, оскільки, не виявивши жодного бажання продовжувати далі працювати на підприємстві, не написавши жодної заяви на переведення на вакантну посаду, позивач дочекався звільнення, а потім звернувся до суду з вимогою про стягнення грошової одноразової допомоги та надуманий середній заробіток.

Наголошував, що згідно з п. 1.5 Програми гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, встановленою п. 1.4 Програми. Кожна наступна гарантія надається за умови неможливості надати попередню. В подальшому жодних заяв від позивача щодо виділення коштів на його перепідготовку до Украероруху не надходило.

Звертав увагу на наявність постанов Київського апеляційного суду в аналогічних спорах з колишніми працівниками відповідача.

Вказував, що при уточненні позовних вимог ОСОБА_1 просив стягнути з Украероруху матеріальну допомогу при звільненні в розмірі 400000 грн., проте в апеляційній скарзі просить стягнути лише 388680 грн.

В судове засідання 06 жовтня 2021 року позивач не з`явився, направив до суду заяву з проханням перенести розгляд справи в зв`язку із затримкою розгляду судом справ і відсутністю у нього часу.

Суд, заслухавши думку представника відповідача, визнав причини неявки в судове засідання позивача неповажним та відповідно до ст. 373 ЦПК України розглянув справу у відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 погодився із звільненням в зв`язку із скороченням штату, не подавав адміністрації ДП «Украерорух» заяви про переведення його на посади, які були вакантними на день вручення попередження про скорочення посади позивача та звільнення його з роботи, крім того, ОСОБА_1 не ініціював перед адміністрацією ДП «Украерорух» питання про проведення його перепідготовки з наступним працевлаштуванням на підприємстві, що свідчить про те, що позивач не скористався гарантіями соціального захисту працівників, передбаченими п. 1.4 (а) та п. 1.4 (б) вказаної Програми, а одразу звернувся до адміністрації ДП «Украерорух» з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, не дотримався черговості надання гарантій соціального захисту працівників, визначеної п. 1.4 Програми соціального захисту, що є додатком № 19 до колективного договору, тому у нього не виникло права вимагати від відповідача виплати грошової одноразової допомоги.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Украероруху з 17 квітня 2012 року на посаду інженера міжнародного відділу за строковим трудовим договором на підставі наказу № 201/о від 07 травня 2012 року (а. с. 18 т. 1).

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 було вручено попередження Украероруху про скорочення посади та наступне вивільнення, згідно якого, посада «провідний інженер міжнародного відділу», яку він обіймає, підлягає скороченню через два місяці після отримання попередження; одночасно з попередженням йому пропонуються вакантні посади в цілому по підприємству; при відсутності відповідних вакантних посад, які б відповідали його кваліфікаційному рівню, або у випадку ненадання згоди на переведення на одну із вакантних посад, оформленої відповідним чином, трудовий договір з ОСОБА_1 буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням всіх вимог чинного законодавства України. Додатком до попередження є перелік вакантних посад на 16 арк. станом на 11 лютого 2020 року (а. с. 37 - 53 т. 1).

На а. с. 54 - 55 т. 1 знаходиться копія подання Украероруху від 02 квітня 2020 року на ім`я голови ППО «Авіація України» про розірвання трудового договору, в тому числі з ОСОБА_1 з 13 квітня 2020 року.

Рішенням ППО «Авіація України» від 10 квітня 2020 року, оформленим витягом з протоколу № 18, надано згоду на розірвання трудового договору з Украерорухом (а. с. 56 - 57 т. 1).

Наказом Украероруху від 12 травня 2020 року № 491/о ОСОБА_1 , провідного інженера міжнародного відділу Украероруху, звільнено з роботи 12 травня 2020 року за скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України та компенсації за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки; підстава: попередження про скорочення посади від 04 лютого 2020 року № 1-23.2/1102/20, наказ від 08 січня 2020 року № 9 «Про затвердження штатного розпису підрозділів головного підприємства Украероруху», подання на розірвання трудового договору від 02 квітня 2020 року № 1-16.2/2805/20, протокол засідання ППС «Авіація України» від 10 квітня 2020 року № 18 (а. с. 15 т. 1).

Згідно довідки Украероруху від 03 лютого 2021 року про надання інформації стосовно ОСОБА_1 , в період з 01 січня 2020 року до 12 травня 2020 року посадовий оклад згідно зі штатним розписом становив 31135 грн., розмір щомісячної винагороди за вислугу років у системі ЦА України відповідно до стажу роботи, що дає право на отримання винагороди за вислугу років у системі ЦА України становив 25 % до посадового окладу (а. с. 82 т. 1).

На а. с. 83 т. 1 знаходиться довідка Украероруху від 05 лютого 2021 року згідно якої середня заробітна плата ОСОБА_1 , обчислена, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують дані звільнення, становить: середньоденний заробіток 1858,88 грн., середньомісячний заробіток 38868,01 грн.

На а. с. 13 т. 1 знаходиться копія заяви від 12 травня 2020 року на ім`я в.о. директора Украерораху ОСОБА_2 від провідного інженера міжнародного відділу ОСОБА_1 про те, що в зв`язку зі скороченням його посади він просить надати йому грошову одноразову допомогу відповідно до Програми соціального захисту (додаток 19 до п. 6.25.1) Колективного договору.

Листом від 12 травня 2020 року Украерорух повідомив ОСОБА_1 у відповідь на його заяву від 12 травня 2020 року про те, що додаток 19 до Колективного договору гарантує надання соціального захисту працівникам, зазначеним у Програмі соціального захисту; кожна наступна гарантія надається за умови неможливості надати попередню, за виключенням отримання інвалідності, коли передбачається надання виключно грошової допомоги; згідно з процедурою, передбаченою ст. 49-2 КЗпП України, працівникам, посади яких скорочуються, були вручені попередження про скорочення посади разом із переліком вакансій по підприємству для прийняття відповідного рішення щодо переведення на вакантну посаду шляхом написання заяви на переведення; від ОСОБА_1 жодної заяви на переведення на запропоновані вакантні посади не було отримано, таким чином, він не скористався своїм правом щодо працевлаштування, передбаченим законодавством й програмою соціального захисту відповідно до Додатку 19 до Колективного договору (а. с. 14 т. 1).

На а. с. 13-а т. 1 знаходиться копія заяви від 19 червня 2020 року на ім`я в.о. директора Украерораху ОСОБА_2 від провідного інженера міжнародного відділу ОСОБА_1 про те, що у відповідності до ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» він просить надати інформацію щодо вирішення питання виплати йому грошей у зв`язку з його скороченням (наказ Украероруху 491/о від 12 травня 2020 року).

На а. с. 84 т. 1 знаходиться копія розрахунково-платіжної відомості щодо нарахування та утримання заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2020 року, згідно якого йому нараховано вихідну допомогу, компенсацію невиплаченої відпустки, компенсацію за простій, лікарняні, утримано 68810,42 грн.

На а. с. 19 - 25 т. 1 міститься копія витягу з Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками (зі змінами та доповненнями, внесеними протягом 2015 - 2020 років), яка вступає в дію з 01 лютого 2020 року, а саме Додаток 19, яким є Програма соціального захисту (з урахуванням змін та доповнень до колективного договору).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 10, ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що умовами колективного договору в редакції, яка діяла на момент його звільнення, йому передбачалася виплата грошової одноразової допомоги при звільненні працівника, передбаченої розділом «Програма соціального захисту» частиною «в» п. 1.4.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В пункті 6.25.1 Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілкамизазначено, що на підприємстві діє Програма соціального захисту (Додаток 19).

В пункті 1.3 Програми соціального захисту, що є додатком № 19 до колективного договору, укладеного між ДП «Украерорух» та профспілками (далі - Програма), зазначено, що підставами виникнення права на соціальний захист є зміни в організації виробництва та праці (скорочення).

Згідно п. 1.4 Програми гарантіями соціального захисту працівників та інших осіб, зазначених у Програмі, є:

а) працевлаштування за спеціальністю, враховуючи наступні обставини - освіту, кваліфікацію, місце проживання та обмеження за станом здоров`я (далі - Фактори);

б) перепідготовка за рахунок коштів Украероруху на протязі одного року після втрати можливості виконувати трудові обов`язки у повному обсязі (спливу дванадцятого місяця відповідно до п. 6.9 договору) та наступне працевлаштування в Украерорусі, враховуючи Фактори;

в) грошова одноразова допомога - при звільненні працівника.

Згідно п. 1.5 Програми гарантії соціального захисту працівників надаються за черговістю, встановленою у п. 1.4 Програми. Кожна наступна гарантія надається за умови неможливості надати попередню, за виключенням підстав, зазначених у п. 1.3. (в) Програми, за якою передбачається надання виключно грошової допомоги. Встановлюється така залежність отримання гарантії соціального захисту від підстави виникнення права на соціальний захист: г) скорочення - всі гарантії Програми, згідно з черговістю.

Згідно п. 2.1 Програми, працевлаштування працівника на підприємстві є головною метою Програми. Працівнику, що не може перебувати на займаній посаді, пропонуються всі наявні в підприємстві вакантні посади, з урахуванням Факторів. В першу чергу пропонуються вакантні посади за місцем проживання. Якщо такі посади відсутні, працівникові пропонується робота в регіональних структурних підрозділах підприємства, розташованих в інших адміністративно-територіальних одиницях. Якщо працівник дає згоду на переведення на роботу в іншу місцевість, йому надаються відповідні пільги та компенсації, передбачені законодавством України та Договором.

Згідно п. 2.2 Програми, у випадку, якщо на підприємстві відсутні вакантні посади за спеціальністю, працівникові пропонується перепідготовка з метою працевлаштування саме на підприємстві на інших вакантних посадах з урахуванням Факторів.

Згідно п. 2.3 Програми, грошова одноразова допомога надається працівникові у випадках неможливості підприємством надати гарантії соціального захисту, зазначені у п. 1.4 (а) та 1.4 (б) Програми.

Повно та всебічно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановивши, що 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 було вручено попередження про скорочення посади провідного інженера міжнародного відділу, надано перелік посад, які були вакантними на ДП «Украерорух» станом на 11 лютого 2020 року, однак ОСОБА_1 не подав адміністрації ДП «Украерорух» заяви про переведення його на будь-яку з вакантних посад, а також не ініціював перед адміністрацією ДП «Украерорух» питання про проведення його перепідготовки з наступним працевлаштуванням на підприємстві, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що позивач не скористався гарантіями соціального захисту працівників, передбаченими п. 1.4 (а) та п. 1.4 (б) вказаної Програми, які застосовуються в порядку черговості, відтак у нього не виникло права вимагати від відповідача виплати грошової одноразової допомоги, яка є лише третьою чергою соціальних гарантій працівників Аероруху , а відтак обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог про стягнення цієї грошової одноразової допомоги та похідних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки позивачу була запропонована перша в черговості гарантія працевлаштування, якою він не скористався, отже у нього не виникло право на третю гарантію - одноразову грошову допомогу.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 при звільненні ніхто не пропонував згідно з процедурою, передбаченою ст. 49-2 КЗпП України як працівнику, посада якого скорочується, перелік вакансій підприємства для прийняття відповідного рішення, щодо переведення на вакантну посаду шляхом написання заяви на переведення, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме попередженням про скорочення посади та наступне вивільнення від 04 лютого 2020 року, додатком до якого є перелік вакантних посад на 16 аркушах, і на якому проставлена відмітка про отримання попередження особисто ОСОБА_1 11 лютого 2020 року під його підпис (а. с. 37 т. 1).

Враховуючи наведене, не відповідають дійсним обставинам справи та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що активному обов`язку пропозиції вакантних посад з боку роботодавця кореспондує пасивне право працівника погодитися чи не погодитися та пропозицію, однак жодної заяви щодо переведення позивача на іншу вакантну посаду до Украероруху не надходило.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що у позивача був в наявності інший список вакантних посад, який йому запропоновано не було, апеляційний суд приймає до уваги, що позивачем не оскаржувалось його звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в зв`язку з підстав порушення процедури, передбаченої ст. 49-2 КЗпП України, та відхиляє ці доводи як необґрунтовані.

В зв`язку з тим, що доводами апеляційної скарги не спростовані висновки суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, апеляційний суд також відхиляє доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі в частині похідних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки в розрахунку на день ухвалення судового рішення, і не надає оцінки правильності здійсненого ним розрахунку одноразової грошової допомоги.

Таким чином, узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом першої інстанції, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми матеріального права та пункти Програми соціального захисту, без зазначення, яким чином, на думку позивача, їх було неправильно застосовано судом першої інстанції, висновків суду не спростовують і не є передбаченою чинним ЦПК України підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2021 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Савченко С.І.