Номер провадження: 22-ц/813/4105/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 -правонаступник ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_5 ,

відповідач ОСОБА_6 ,

відповідач ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року у складі судді Домусчі Л.В.,

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 не була членом родини спадкодавця - ОСОБА_8 та не входила до кола спадкоємців за законом, а тому не могла передбачити від колишнього чоловіка таких дій, як складання на її користь заповіту. Про сам заповіт вона дізналася від сина ОСОБА_2 . Так, в ході розгляду справи № 522/23712/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інших про визнання заповітів, договорів недійсними, визнання недійним шлюбу та визнання права власності на спадкове майно, були витребувані у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальскої В.В. всі посвідчені нею складені за життя померлим заповіти та договори, що є предметом оскарження у Приморському районному суді м. Одеси. В тому числі серед документів надісланих на адресу суду був й заповіт від 17.03.2016 за № 93 посвідчений приватним нотаріусом Ковальскою В.В. по якому спадкодавець заповідав після своєї смерті квартиру АДРЕСА_1 позивачу. ОСОБА_1 звернулася 26.06.2017 до Першої Державної нотаріальної контори м. Одеси з заявою про прийняття спадщини. Листом від 04.07.2017 Першою Державною нотаріальною конторою м. Одеси позивачу було відмовлено у прийнятті заяви з причин пропуску нею шестимісячного строку. Позивач причину несвоєчасного прийняття спадщини вказувала свою важку хворобу та необізнаність про складання заповіту на її користь, про що мала повідомити нотаріус після заведення спадкової справи на підставі заяви інших спадкоємців.

Ухвалою Приморського районного суду від 22.10.2018 провадження у справі зупинено до залучення правонаступника ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2019 року вилучено ОСОБА_2 зі складу відповідачів та залучено його у якості правонаступника померлої позивача ОСОБА_1 .

В своїх письмових поясненнях правонаступник позивача підтримав позов та зазначив, що причини несвоєчасного прийняття спадщини його матері була важка хвороба від якої вона померла так й необізнаність про складання заповіту на її користь, про що мала повідомити нотаріус після заведення спадкової справи на підставі заяви інших спадкоємців.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у три місяці із моменту набрання даним рішенням суду законної сили.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, провадження у справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в даному випадку неможливо застосувати спадкову трансмісію та можливість процесуального правонаступництва у зв`язку з тим, що позивач по справі померла після спливу майже двох років з моменту смерті спадкодавця; позивач у справі не реалізувала своє право на прийняття або відмову від спадщини після смерті спадкодавця, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом наданого чинним законодавством строку з невстановлених причин; правовідносини, на думку апелянта, не допускають правонаступництва.

12.11.2020 ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник апелянта, представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 в судове засідання 14.09.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань, про відкладення розгляду справи не заявили.

ОСОБА_9 в судове засідання 14.09.2021 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі, від якого мають спільного сина ОСОБА_2

17.03.2016 колишній чоловік позивача ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з рухомого та нерухомого майна.

Першою Державною нотаріальною конторою м. Одеси заведена спадкова справа відносно майна ОСОБА_8 за №57/2017.

09.11.2016 ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_8 .

З копії спадкової справи за №57/2017 також вбачається, що до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8 звернулися ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_1 27.06.2017 засобами поштового зв`язку звернулася до Першої Одеської державної нотаріальної контори м. Одеси з заявою про прийняття спадщини після смерті колишнього чоловіка, який залишив на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом 17.03.2016. В заяві вказала про те, що про наявність заповіту не була повідомлена нотаріусом, про його наявність дізналася лише у червні 2017 року в ході розгляду справи №522/23712/16ц, яка перебуває у Приморському районному суді м. Одеси. Вказала, що з`явитися особисто до нотаріуса не має можливості у зв`язку з проходженням чергового курсу лікування в онкодиспансері.

14.07.2017 листом Першої Одеської державної нотаріальної контори м. Одеси позивача ОСОБА_1 повідомлено про неможливість зареєструвати її заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 у зв`язку з пропуском заявницею шестимісячного строку для подачі відповідної заяви та запропоновано заявнику звернутися до суду з позовом.

Як вбачається з виписки з амбулаторної картки №3235/14 та медичної картки хворої з квітня 2014 року та до своєї смерті ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні у онкологічному відділенні диспансеру. 03.04.2017 їй було проведено операцію. З 14.05.2014 по 11.06.2014 проведено курс післяопераційної хіміотерапії. З травня 2015 року прогресувала хвороба в легенях та відбувся рецидив онкологічного захворювання. З 01.08.2015 по 20.11.2015 ОСОБА_1 в ГУ РНПУ онкології та радіології ім. Н.І. Александрова (м. Мінськ) проведено 6 курсів лікувальної хіміотерапії. З 08.05.2016 по 17.03.2017 проведено загалом 10 курсів лікувальної ПХТ. Станом на липень 2017 року у ОСОБА_1 наявне прогресування захворювання в легенях.

Також встановлено діагноз перелом ребра, що підтверджується КТ дослідженням від 16.03.2017.

На підтвердження вказаних обставин в матеріалах справи наявна медична документація, з якої вбачається перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у Одеському онкодиспансері, інституті рака у Белорусії (м. Боровляни) та у м. Києві на 81 аркуші на підтвердження цих обставин.

Протокол дослідження ГУ «РНПЦ Онкології і медичної радіології ім. Н.Н. Александова» м. Мінську, рентгенівська комп`ютерна томографія від 28.10.2015 встановлений рецидив раку тіла матки, метастази у легенях та лімфовузлах з 15.09.2015.

З виписки з медичної карти стаціонарного хворого а/к 6180/15 від 14.06.2016 ГУ «РНПЦ Онкології і медичної радіології ім. Н.І. Александова» м. Мінськ вбачається, що ОСОБА_1 поступила у стаціонар 14.06.2016, де проходила курс хіміотерапії.

Внаслідок отриманих ОСОБА_1 курсів хіміотерапії, в медичній картці відмічається погане почуття хворої та такі побічні прояви як нудота, рвота, біль в області ЖКТ та нирок, діарея, головний біль, слабкість, нестабільний артеріальний тиск, болі у м`язах, субфебрільна температура (підвищена температура тіла протягом тривалого часу), відсутність апетиту, випадіння волосся й сухість кожних покровів, нестабільний емоційний фон. Лікарями ОСОБА_1 був рекомендований щадний режим.

Вбачається, що оригінали медичної картки №3235/14, протоколи досліджень, виписки з медичних карт стаціонарного хворого, результати медичних досліджень ОСОБА_1 надавалися для огляду у суді першої інстанції.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла.

ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_1 , на підставі чого була заведена спадкова справа.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Разом із тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року N7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У даній справі установлено, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 сплив 02.04.2017, з відповідною заявою ОСОБА_1 звернулася 27.06.2017.

У абзаці 6 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 2014 року мала стійке онкологічне захворювання, яке прогресувало та вже станом на 2015 рік хвороба вразила більшість життєво важливих органів. Вбачається, що з 08.05.2016 по 17.03.2017 загалом хворій було проведено 10 курсів хіміотерапії, станом на липень 2017 року у ОСОБА_1 наявне прогресування захворювання в легенях. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла.

За таких обставин розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції врахував положення зазначених норм ЦК України та дослідивши поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця встановив, що ОСОБА_1 своєчасно не реалізувала своє право на прийняття спадщини у зв`язку з поважними причинами, а тому дійшов правильних висновків про наявність підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Слід також зауважити, що у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N494/498/16-ц (провадження N61-5303св18) вказано, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Принцип пропорційності тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

В оцінці доводів позивача слід також врахувати зміст волевиявлення спадкодавця, сформульоване у складеному ним за життя заповіті від 17.03.2016, пріоритетність спадкування за заповітом, що відповідає духу Цивільного кодексу України. Також судом враховано наявність у позивача триваючої хвороби та враховано характер захворювання, значне погіршення її стану здоров`я в період строку для звернення заяви про прийняття спадщини, а також той факт, що позивач звернулася до нотаріальної контори з незначним за тривалістю пропуском строку в три місяці після спливу шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Суд також вірно зазначив про те, що не вчинення нотаріусом дій щодо повідомлення спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини також слугувало причиною поважності попуску строку звернення позивача з заявою про прийняття спадщини, сама ж ОСОБА_1 не могла передбачити від колишнього чоловіка складання на її користь заповіту.

Аргумент апеляційної скарги про те, що у даному випадку правовідносини не допускають правонаступництва у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців-трансміссаров (спадкова трансмісія).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2021 року (справа N 720/2683/19, провадження N 61-15347св20) спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця. Об`єктом спадкової трансмісії є суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини, що не було реалізоване спадкоємцем у зв`язку з його смертю. До трансміссара переходить лише можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця. У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента. Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного.

Спадкоємець ОСОБА_1 за життя реалізувала своє право відносно прийняття спадщини за заповітом шляхом звернення до суду з позовом про визначення їй додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

До ухвалення судового рішення ОСОБА_1 померла, у зв`язку з чим право визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом від померлого спадкоємця перейшло до його правонаступника, яким є ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_2 , як спадкоємця після смерті ОСОБА_1 , права на захист в судовому порядку щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкоємця, доводи апелянта про те, що дані правовідносини не допускають правонаступництва є хибними та такими, що не відповідають нормам ЦПК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 28.09.2021.

Головуючий:

Судді: