Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/709/20
Провадження №2/433/62/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Привілля», інтереси якого представляють адвокат Усова Катерина Вікторівна та адвокат Церковна Антоніна Олексіївна, до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПСП «Агрофірма «Привілля», в особі представників позивача адвокатів Усової К.В., Церковної А.О., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення збитків, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Привілля» збитки у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) в сумі 98845,12 грн. та збитків, пов`язаних з підготовкою грунту для посівної 2019 року у сумі 36357,20 грн., а також судові витрати в розмірі 7102 грн., які складаються з: витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. та судового збору у сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представники позивача посилаються на те, що позивач здійснює господарську діяльність щодо землеробства та вирощування сільськогосподарських культур, що є одним з напрямів виробничої діяльності підприємства. З цією метою, ПСП «Агрофірма «Привілля» вже на протязі багатьох років орендує земельні ділянки, які належать по праву власності фізичним особам. Зокрема, в господарській діяльності ПСП «Агрофірма «Привілля» використовується земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 9,2865 га, кадастровий номер: :03:001:0076, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область на підставі договору оренди землі, укладеного 10 жовтня 2013 року з орендодавцем ОСОБА_1 , якому дана земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 038828 від 19.03.2003 р. Позивач та відповідач дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди вищезазначеної земельної ділянки, які визначені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, щодо об`єкту оренди, строку договору оренди, орендної плати тощо і оформили його у письмовій формі, що відповідає вимогам ст. 14 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до п.3.1 Договору договір оренди укладений на 5 років, що підтверджується копією договору оренди землі.10 жовтня 2013 року згідно акту прийому-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду вона була передана орендодавцем, а орендарем прийнято в строкове платне користування. На підставі зазначеного договору оренди землі у встановленому законом порядку, зареєстровано відповідне право оренди вищезазначеної земельної ділянки за ПСП «Агрофірма «Привілля», що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень БАЕ 144251, індексний номер витягу 38668029 від 07.06.2015, який наданий приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області Харченко О.Ю. За змістом цього Витягу строк дії права оренди земельної ділянки №670, площею9,2865 га, кадастровий номер: :03:001:0076 визначений до 07.06.2022. Вищезазначений договір оренди землі від 10 жовтня 2013 року, який укладений з орендодавцем ОСОБА_1 , є чинним та не припиненим. З урахуванням вищезазначеного строку дії права оренди, як речового права, позивач є орендарем вищезазначеної земельної ділянки, яка належіть на праві власності відповідачу. Незважаючи на це, відповідач ОСОБА_1 , з яким триває конфлікт з приводу користування земельною ділянкою, в порушення норм чинного законодавства Украйни та діючого договору оренди земельної ділянки, яка правомірне перебуває в оренді ПСП «Агрофірма «Привілля», самовільно зайняв орендовану останнім земельну ділянку. Після збирання врожаю 2018 року позивач, як землекористувач, підготував ґрунт під соняшник для посівної компанії 2019 року, проте, у грудні 2019 року з`ясувалось, що вона самовільно, за відсутності правових підстав, зайнята відповідачем, який засіяв цю ділянку кукурудзою, а згодом, у жовтні 2019 року, зібрав урожай цієї культури. За фактом самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем 23.04.2019 позивач звернувся із заявою до Троїцького відділу поліції ГУНП України в Луганській області. В результаті таких самовільних дій відповідача, позивачу завдано збитки у вигляді витрат, які останній поніс у зв`язку з виконанням робіт по підготовці ґрунту для посівної та збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди).

20.05.2020 ухвалою Троїцького районного суду Луганської області відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання та надано відповідачу строк на подання відзиву (т.1 а.с.33).

16.06.2020 через канцелярію суду відповідач ОСОБА_1 надав заперечення на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що він є власником спірної земельної ділянки. 13 жовтня 2013 року між ним та ПСП «Агрофірмою «Привілля» було укладено договір оренди належної відповідачу земельної ділянки на строк 5 років. Після закінчення строку договору оренди, а саме в 2018 році, відповідач в письмовій формі звернувся до керівництва агрофірми з вимогою не проводити ніяких сільськогосподарських робіт на спірній земельній ділянці, оскільки строк оренди сплинув. У відповідь на звернення, відповідач отримав лист, відповідно до якого термін договору оренди земельної ділянки спливає у червні 2022 року. Відповідач заперечує свою згоду на продовження терміну дії договору, у зв`язку з чим, звернувся до Троїцького ВП ГУНП за фактом фальсифікації вказаного договору. Вважає, що доводи позивача, викладені у позовні й заяві необгрунтовані та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Зазначає, що належним доказом по справах такої категорії є акт відповідної комісії, а саме- комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, що передбачено п.2 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №284 від 19.04.1993 року. Такий акт комісії не надавався. Не заперечує, що з жовтня 2018 року почав обробляти свою земельну ділянку (т.1 а.с.37-42). Фактично, аналогічні твердження були викладені відповідачем у наданих ним заявах ( т.1 а.с.45-54, 111-119).

24.11.2020 представник позивач адвокат Церковна А.О. через канцелярію суду надала відповідь на заперечення, в якому просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Спростовуючи доводи відповідача щодо фальсифікації договору оренди щодо строку його дії, зазначив, що відповідач помилково вважає, що термін дії договору потрібно рахувати з моменту укладання, а саме з 10.10.2013, оскільки, чинне законодавство передбачає набрання чинності договору оренди земельної ділянки з моменту його державної реєстрації, яка була проведена 09.06.2015 року, а зміна строку договору з п`яти на сім років була зумовлена змінами в законодавстві, а саме ч.10 ст.93 Земельного кодексу України та ст.19 Закону України «про оренду землі», де визначено, що при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого фермерського господарства термін дії договору оренди землі не може бути менше 7 років. Вважає, позов щодо стягнення на користь позивача збитків обґрунтовано належними та допустимими доказами, а визначення розміру матеріального збитку є вірним та не викликає жодних сумніві. Так, звіт ТОВ «Аргумент-Експерт» зроблений сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, на професійному рівні, за відсутності порушень кваліфікованих вимог, що визначається законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, а обрані оцінювачем методичні підходи, методи та оціночні процедури застосовані цілком правильно відповідно обраній базі та меті оцінки. Поряд з цим, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини не встановлюють обов`язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики відповідно до Постанови кабінету міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 (т.1 а.с.132-155).

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 30.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено у справу до судового розгляду (т.1 а.с.237)

Представники позивача у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно, належним чином (т.2 а.с.24-29), причини неявки суду не повідомили.

Відповідач через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив в задоволенні позову відмовити (т.2 а.с.38).

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до пункту д частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток

Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, суду в першу чергу необхідно установити факт наявності самовільного зайняття земельної ділянки, яке в причинно-наслідковому зв`язку потягло за собою втрату упущеної вигоди.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Привілля» укладено договір оренди землі, на підставі якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 9,29 га, кадастровий номер: :03:001:0076, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область, якому дана земельна ділянка належить на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЛГ № 038828 від 19.03.2003 року (т.1 а.с.11).

Відповідно до п. 3.1 Договору договір оренди укладений на 7 років (т.1 а.с.11).

10 жовтня 2013 року згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду вона була передана орендодавцем, а орендарем прийнято в строкове платне користування (т.1 а.с.20).

07.06.2015 року зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки за ПСП «Агрофірма «Привілля», що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень БАЕ №144251, індексний номер витягу 38668029 від 07.06.2015, згідно якого строк дії Договору становить до 07 червня 2022 року (т.1 а.с.12).

19 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПСП «Агрофірма Привілля» із заявою, в якій повідомив, що строк дії договору складає 5 років та закінчується в червні 2018 року, при цьому, посадові особи ПСП «Агрофірма «Привілля» самовільно змінили строк дії договору на сім років. У зв`язку з чим, просив вирішити питання про розірвання договору та повернення земельної ділянки у власне користування (т.1 а.с. 52).

ПСП «Агрофірма Привілля» в травні 2018 року направила ОСОБА_1 лист №619, в якому повідомила про зміни у законодавстві про мінімальний строк, на який може бути укладений договір оренди землі, терміном у 7 років, які набрали чинності 05 квітня 2015 року, та державну реєстрацію даного Договору 09 червня 2015 року зі строком його дії 7 років. Вказане було обумовлене з ОСОБА_1 , і за спільною домовленістю строк дії договору оренди землі визначено у сім років (т.1 а.с. 53).

За фактом фальсифікації договору оренди відповідач звернувся до Троїцького ВП ГУНП, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження №000027 від 10 вересня 2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. На даний час, по вказаному кримінаьному провадженю здійснюється досудове розслідування (т.1 а.с.191).

23.04.2019 року позивач звернувся із заявою до Троїцького відділу поліції ГУНП України в Луганській області за фактом самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем, відомості про яке було внесено до ЄРДР 24.04.2019 за №0000087.

В судовому засіданні судом досліджено матеріали кримінального провадження №0000087 від 24 квітня 2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України та встановлено, що 27 квітня 2020 року вказане кримінальне провадження закрито.

Згідно Звіту про оцінку матеріального збитку, нанесеного ПСП «Агрофірма «Привілля», який зроблений ТОВ «Аргумент - Експерт» від 27 червня 2019 року, розмір матеріального збитку, який нанесено ПСП «Агрофірма Привілля» - орендарю шести земельних ділянок складає 195265,18 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Як вбачається з п. 13.1 Договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передача об`єктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Таким чином, виходячи з положень ст. 638 ЦК України, статтею 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

У Договорі позивачем та відповідачем передбачена обов`язкова умова набуття ним чинності підписання сторонами та державна реєстрація (п. 13.1).

ПСП «Агрофірма Привілля» виконало передбачений договором та законом обов`язок щодо проведення державної реєстрації права оренди землі 07 червня 2015 року, а тому договір оренди землі від 10 жовтня 2013 року набув чинності саме 07 червня 2015 року.

Отже, строк дії договору оренди землі на момент виникнення спірних правовідносин починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Отже, строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки. Строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року №532/384/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» однією з підстав припинення договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічне положення закріплено у п.11.2.1 Договору оренди землі.

Таким чином, право оренди землі згідно Договору підлягало державній реєстрації, а тому до проведення реєстрації речового права на підставі Договору він не породжував ніяких прав та обов`язків між сторонами, і перебіг строку дії Договору почався з моменту набуття ним чинності, тобто проведення державної реєстрації.

Отже, доводи позивача, щодо початку строку дії Договору саме з дати його підписання 10.10.2013 є помилковими та такими, що суперечать вимогам законодавства.

Крім того, строк дії Договору до «07 червня 2022 року» зазначений у реєстрі відповідною особою, наділеною повноваженнями проводити таку реєстраційну дію. При цьому, посилання відповідача на підроблення Договору шляхом внесення виправлення строку дії Договору, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Відповідач не звернув увагу на те, що приступивши в жовтні 2018 року до обробки спірної земельної ділянки, між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірної земельної ділянки. Тобто, під час обробки спірної земельної ділянки відповідачем, Договір оренди був чинним, останній, у передбаченому законом порядку його не оспорював.

Таким чином, на час обробітку спірної земельної ділянки відповідачем, між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірної земельної ділянки.

Вирішуючи питання про відшкодування збитків у вигляді неодержаного доходу (упущеної вигоди) та збитків, пов`язаних з підготовкою ґрунту для посівної 2019 року, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з п. д ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок недодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками, зокрема, вважаються доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пунктах 12 та 14 постанови від 16 квітня 2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, які її заподіяли.

Розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 р. № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п.2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

Згідно з частиною 2 статті 58 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути і підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно розмір збитків землекористувачів за законодавством визначається комісією, створеною райдержадміністрацією, виконавчим комітетом міських рад.

На підтвердження розміру збитків позивачем надано Звіт про оцінку матеріального збитку, складений ТОВ «АРГУМЕНТ-ЕКСПЕРТ» від 27.06.2019 (т.1 а.с.13-19); розрахунок упущеної вигоди, яка підлягає відшкодуванню, підписаний директором ПСП «Агрофірма «Привілля» та головним бухгалтером підприємства (т. 1а.с.23); звіт про площі та валові збори врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду за 2019 рік (т.1 а.с.149-155); розрахунок суми збитків, підписаний директором ПСП «Агрофірма «Привілля» (т.1 а.с.223-224); копії облікових листів роботи тракториста-машиніста (т.1 а.с.226-229); копію подорожнього листа вантажного автомобіля від 02.08.2018 (т.1 а.с.230); копії видаткових накладних (т.1 а.с.231-233).

Водночас акт відповідної комісії, як належний і допустимий доказ, в матеріалах справи відсутній, як і будь-які докази того, що позивач взагалі звертався до такої комісії для визначення розміру збитків.

Отже позивачем не доведено належними засобами доказування наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі ч.1,2 п.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 80, 81, 141, 247 ч.2, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Привілля», інтереси якого представляють адвокат Усова Катерина Вікторівна та адвокат Церковна Антоніна Олексіївна, до ОСОБА_1 про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Приватне сільськогосподарське підприємств «Агрофірма «Привілля», місцезнаходження: Луганська область, смт. Троїцьке, вул. Північна, 4 корп. А, .

Представник позивача: адвокат Усова Катерина Вікторівна, вул.Федоренко, 10 а, м.Сєвєродонецьк.

Представник позивача: адвокат Церковна Антоніна Олексіївна, вул.Федоренко, 10 а, м.Сєвєродонецьк.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.І. Суський

13.09.21