Провадження №22-ц/812/1794/21; №22-ц/812/1765/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 вересня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1., представників осіб, які не є учасниками справи та подали апеляційні скарги: ПП «Юридичної компанії «Юстиніан» - адвоката Буряченко Т.М., прокурора - Григорян Е.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-807/2007 за апеляційними скаргами ОСОБА_1, першого заступника керівника Київської міської прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради, на додаткове рішення, яке постановив Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Казанлі Людмили Іванівни у приміщенні цього суду 21 квітня 2021 року, за позовом Приватного підприємства «Ремонтник-Юг» до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно, отримане за договором міни,

у с т а н о в и л а :

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2007 року задоволений позов Приватного підприємства «Ремонтник-Юг» (далі - ПП «Ремонтник Юг») до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно, отримане за договором міни.

Постановлено: визнати договір міни від 05 серпня 2007 року, укладений між ПП «Ремонтник-Юг» та ОСОБА_1 дійсним;

визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6967, кадастровий номер :31:084:1048, державний акт серії ЯД № 705 973 га, від 25 січня 2007 року, що розташована на території Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за ПП «Ремонтник-Юг»;

визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0191, кадастровий номер :30:001:0198, державний акт серії ЯД № 705974, га від 25 січня 2007 року, що розташована на території Воропаївської сільської ради Вишгородського району Київської області за ПП «Ремонтник-Юг»;

визнати право власності на комплекс будівель сільськогосподарського призначення, що розташований в селі Дмитровка Очаківського району Миколаївської області на території бригади № 1, що складається з наступного: зерносклад, будинок механізатора, за ОСОБА_1 .

Судові витирати розподілені пропорційно в рівних частинах між сторонами.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного сторонами договору міни нерухомого майна від 05 січня 2007 року, посилаючись на відсутність державних актів на право власності на земельні ділянки, що є предметом договору міни і належать відповідачу на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, що були нотаріально посвідчені 09 серпня 2006 року нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Голуб Л.А. за № 8358 серії ВЕВ 093746 та № 8359 серії ВЕВ 093745. Однак, відповідачем отримані державні акти: про право власності на землю серії ЯД № 705974, площею 2, 0191 га від 25 січня 2007 року, серії ЯД № 705973, площею 1, 6967 га від 25 січня 2007 року. Тому суд дійшов висновку, що відповідач навмисно ухилявся від подальшого нотаріального посвідчення договору міни, і є визначені статтею 220 ЦК України підстави для задоволення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із актом про знищення документів та справ, що не підлягають зберіганню від 10 травня 2017 року цивільну справу № 2-807/2007 знищено за строками зберігання, а в архіві збережено оригінал рішення суду від 15 серпня 2007 року.

09 квітня 2021 року позивач ПП «Ремонтник-Юг» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява мотивована тим, що, відповідно до умов договору міни від 05 січня 2007 року у власність позивача переходить право власності на наступні земельні ділянки: загальною площею 1,6967 га, кадастровий номер :31:084:1048, що розташована на території Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області; загальною площею 2,0191 га, кадастровий номер :30:001:0198, що розташована на території Воропаївської сільської ради Вишгородського району Київської області; загальною площею 3,6060 га, кадастровий номер :75:307:0001, що розташована на території Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації по АДРЕСА_1 ; загальною площею 0,5136 га, кадастровий номер :85:316:0030, що розташована на території Подільської районної в місті Києві державної адміністрації по АДРЕСА_2 ; загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер :82:097:0033, що розташована на території Печерської районної в місті Києві державної адміністрації по АДРЕСА_3 ; загальною площею 0,8343 га, кадастровий номер :82:085:0002 що розташована на території АДРЕСА_4 .

Однак при ухваленні рішення судом вказано, що у власність ПП «Ремонтник Юг» за вказаним договором міни перейшли лише дві земельні ділянки та не зазначено про набуття позивачем права власності ще на чотири земельні ділянки, що, на думку позивача, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення.

За ініціативою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області частково відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-807/2007, про що 15 квітня 2021 року постановлено ухвалу.

Додатковим рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Постановлено резолютивну частину рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2007 року у цивільній справі за позовом приватного підприємства «Ремонтник Юг» до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно, отримане за договором міни, доповнити абзацом наступного змісту: «Визнати за приватним підприємством «Ремонтник-Юг» () право власності на земельну ділянку загальною площею 3,6060 га, кадастровий номер :75:307:0001, державний акт серії ЯЕ № 794217 від 12 квітня 2007 року, що розташована на території Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, по АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку загальною площею 0,5136 га, кадастровий номер :85:316:0030, державний акт серії ЯГ № 234891 від 01 лютого 2007 року, що розташована на території Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, по АДРЕСА_2 ; на земельну ділянку загальною площею 0,2000 га, кадастровий номер :82:097:0033, державний акт серії ЯЕ № 793838 від 05 лютого 2007 року, що розташована на території Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, по АДРЕСА_3 ; на земельну ділянку загальною площею 0,8343 га, кадастровий номер :82:085:0002, державний акт серії ЯЕ № 966561 від 04 квітня 2007 року, що розташована на території АДРЕСА_4 ».

Додаткове рішення мотивовано тим, що з матеріалів відновленого втраченого судового провадження вбачається, що 05 січня 2007 року між ПП «Ремонтник-Юг» та ОСОБА_1 було укладено договір міни, за умовами якого позивач зобов`язувався передати у власність відповідача комплекс будівель сільськогосподарського призначення, що розташований в с. Дмитрівка Очаківського району Миколаївської області на території бригади № 1, а відповідач мав передати у власність позивача шість земельних ділянок, однак в резолютивній частині рішення зазначено лише дві земельні ділянки.

За таких обставин, враховуючи той факт, що рішення до теперішнього часу не виконано, суд вважав за необхідне ухвалити додаткове рішення.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення прийнято судом з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, відповідач посилається на те, що зазначені у додатковому рішенні земельні ділянки ніколи йому не належали, для їх оформлення та отримання державних актів він до жодної інстанції не звертався. Зважаючи на те, що матеріали судової справи на момент розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення були знищені, суд повинен був зобов`язати позивача повністю відновити документи, які були додані до позовної заяви. Не зрозуміло, на підставі чого до відновленого провадження долучено копію позовної заяви, тоді як сторони участі у розгляді справи не приймали.

Відповідач звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які поштові відправлення на його адресу повісток про судовий виклик та є незрозумілим, яким саме чином він через майже 14 років дізнався про судове засідання та, більш того, відсутнє в матеріалах справи підтвердження направлення на його адресу копії заяви про ухвалення додаткового рішення з додатками та інших документів за судовою справою, однак в матеріалах справи наявні дві заяви відповідача про слухання справи за його відсутності. Адреса, яка зазначена у повістках про виклик в судове засідання: АДРЕСА_5 , а в заявах відповідача про розгляд справи за його відсутності, зазначена адреса: АДРЕСА_6 . Відомостей про те, яким чином суд з`ясував адресу проживання відповідача: АДРЕСА_5 , матеріали справи не містять.

Більш того, в порушення приписів пункту 2 частини 1 статті 187 ЦПК України суддею не зроблений відповідний запит щодо реєстрації місця проживання відповідача. Відповідно до перевірки на сайті Державної міграційної служби України паспорт громадянина України ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий Заводським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області в жовтні 2005 року), доданий до заяви про ухвалення додаткового рішення, є недійсним. Відповідно до даних перевірки паспорту він рахується серед викрадених та втрачених, орган реєстрації: Довгинцівське відділення поліції Криворізького відділу ГУНП в Дніпропетровській області, дата реєстрації 05 січня 2016 року.

Дійсним є паспорт на ім`я ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) № НОМЕР_3 , виданий органом 4813 від 21 березня 2019 року, та дата/місяць/ рік народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Те ж саме стосується і копії ідентифікаційного коду, який наданий до матеріалів судової справи. З наданої копії вбачається, що картка фізичної особи - платника податків видана ДПІ у Залізничному районі 01253 (дублікат). Слід зазначити, що Залізничний район є тільки в Львівській області. Дана довідка також є підробленою. Код відповідачеві був виданий ПДІ по Центральному району за місцем реєстрації.

Суд при винесенні додаткового рішення повинен був з`ясувати, отримати від відповідача підтвердження щодо невиконання ним договору міни від 05 січня 2007 року добровільно, та чому саме через 14 років позивач «згадав» про своє порушене право.

Щодо доданих до заяви про винесення додаткового рішення копій державних актів, відповідач наголосив, що ці державні акти ніколи не видавались на його ім`я, тобто вони є підробленими та використані для винесення судового рішення. Крім того їх було видано нібито на підставі рішень Солом`янського районного суду м. Києва, які також винесені пізніше, ніж укладений договір міни. Більш того, відповідач ніколи не був ні позивачем, ні відповідачем по будь-яким справам в Солом`янському районному суді.

Звертаючись із «штучною» заявою про винесення додаткового рішення до суду, позивач не надав актуальної інформації з жодного реєстру та не підтвердив, хто на момент звернення до суду є власником земельної ділянки та нерухомого майна, яке на ній розташовано. Також в порушення норм процесуального права, суддею не була витребувана дана інформація, що призвело до винесення неправосудного рішення.

Також на додаткове рішення у справі була подана апеляційні скарга першим заступником керівника Київської міської прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради як особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, ухваливши вказане рішення.

Так, перший заступник керівника Київської міської прокуратури, який звернувся з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Київської міської ради, просить додаткове рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року скасувати, відмовити у задоволенні заяви ПП «Ремонтник-Юг» про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилався на те, що додаткове рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права (ст. 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, статей 9, 116, 125, 126 ЗК України), а також з порушенням норм процесуального права (статей 30, 76, 79, 81, 89, 263, 270 ЦПК України), що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування.

На думку прокурора, суд першої інстанції у порушення вимог статей 89, 270 ЦПК України задовольнив заяву ПП «Ремонтник-Юг» про ухвалення додаткового рішення у справі на підставі поданих документів вказаним товариством без врахування всіх обставин справи.

Так, з тексту рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2007 року вбачається, що предмет спору стосувався лише двох земельних ділянок, які розташовані у Київській області.

Зокрема, судом зазначено, що в обґрунтування своїх вимог позивач послався на умови договору міни, укладеного між позивачем та відповідачем 05 січня 2007 року. Відповідно до умов вище означеного договору позивач зобов`язувався передати у власність відповідача належні йому будівлі, що розташовані за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Дмитрівка, а відповідач мав передати у власність позивача наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 1,6967 га, що розташована на території Вищедубечанської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :31:084:1048, та земельну ділянку загальною площею 2,0191 га, що розташована на території Воропаївської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :30:001:0198.

Крім того, суд в рішенні від 15 серпня 2007 року, досліджуючи матеріали справи, суд надав оцінку лише вказаним двом земельним ділянкам, зокрема двом договорам купівлі-продажу, за якими відповідач набув їх у власність та двом державним актам на право власності на землю.

При цьому жодних посилань, що договір міни стосується шести земельних ділянок, чотири із яких знаходяться в м. Києві, а також, що позовна заява заявлена щодо шести земельних ділянок, судове рішення не містить.

Проте, приймаючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції вже вважав, що предмет спору стосувався шести земельних ділянок на підставі наданої позивачем копії позовної заяви та договору міни, які суперечать обставинам справи, що були встановлені у судовому рішенні від 15 серпня 2007 року.

Крім того, суд вказуючи про можливість ухвалення додаткового рішення, зазначив, що рішення у справі 2-807/2007 до теперішнього часу не виконане, тоді як матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаного висновку суду.

При цьому, ПП «Ремонтник-Юг», звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення майже через 14 років після ухвалення рішення суду від 15 серпня 2007 року жодних доказів того, що рішення у справі № 2-807/2007 не виконано не надав.

Таким чином, суд першої інстанції без дослідження питання щодо виконання рішення суду та без відновлення судового провадження у цій частині дійшов необґрунтованого висновку про можливість винесення додаткового рішення у справі.

Також суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення у порушення вимог статті 89 ЦПК України не надав належної оцінки документам, які подані ПП «Ремонтник-Юг», зокрема у пункту 1 договору міни між ПП «Ремонтник-Юг» та ОСОБА_1 , укладеному 05 січня 2007 року, зазначено, що між сторонами здійснюється обмін майном, у тому числі земельними ділянками, що знаходяться у м. Києві: площею 3,6060 га, кадастровий номер :75:307:0001, державний акт серії ЯЕ № 794217, що розташована на території Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, по АДРЕСА_1 ; площею 0,5136 га, кадастровий номер :85:316:0030, державний акт серії ЯГ № 234891, що розташована на території Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, по АДРЕСА_2 ; площею 0,2000 га, кадастровий номер :82:097:0033, державний акт серії ЯЕ № 793838, що розташована на території Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, по бульвару Дружби народів у Печерському районі м. Києва; площею 0,8343 га, кадастровий номер :82:085:0002, державний акт серії ЯЕ № 966561, що розташована у АДРЕСА_4 .

При цьому, з долучених позивачем державних актів на право власності на землю та резолютивної частини додаткового рішення вбачається, що вони видані: державний акт серії ЯЕ № 794217 - 12 квітня 2007 року, державний акт серії ЯГ № 234891 - 01 лютого 2007 року, державний акт серії ЯЕ № 793838 - 05 лютого 2007 року, державний акт серії ЯЕ № 966561 - 04 квітня 2007 року.

Таким чином, державні акти видані пізніше ніж укладений договір міни, у зв`язку з чим подані ПП «Ремонтник-Юг» документи суперечать один одному та ставлять під сумнів їх достовірність.

Разом з тим, судом не досліджено, що в державних актах на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 793838 та серії ЯЕ № 794217, вказано, що вони видані на підставі рішень Солом`янського районного суду, проте номер судових справ та місце розташування суду не зазначено, що унеможливлює з`ясування обставин чи дійсно приймалися вказані судові рішення та чи стосувалися вони спірних земельних ділянок.

Проте, суд першої інстанції не вжив заходів щодо витребування від сторін або державних органів додаткових доказів щодо підтвердження або спростування обставин, зазначених у заяві позивача про ухвалення додаткового рішення.

Крім того, незважаючи на те, що матеріали справи свідчать про недобросовісність учасників процесу щодо надання доказів, поза увагою суду залишилось питання сплати судового збору позивачем за подачу позовної заяви із майновими позовними вимогами щодо 6 земельних ділянок.

Також суд першої інстанції проігнорував вимоги ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності розгляду справ, та приймаючи судове рішення щодо 4 земельних ділянок загальною площею 5,1539 га, які знаходяться у м. Києві, не з`ясував їх вартість та вартість інших об`єктів нерухомого майна, що зазначені в позовній заяві.

Щодо підстави подання апеляційної скарги та захисту інтересів держави у даній справі прокурором, у скарзі зазначено, в даній справі інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади міста Києва як власника землі, що є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави, та щодо її раціонального використання.

Київська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста, уповноваженим діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності.

Визнання додатковим рішенням у справі за ПП «Ремонтник-Юг» права власності на земельні ділянки у м. Києві порушує інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, яка у даному випадку незаконно позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади розпоряджатися та використовувати земельні ділянки міста Києва, регулювати земельні відносини з метою створення умов для поліпшення соціальної інфраструктури міста.

Наведене беззаперечно свідчить про порушення державних та суспільних інтересів, оскільки заволодіння позивачем земельними ділянками у м. Києві всупереч вимог земельного законодавства та волі власника є протиправним втручанням у право власності на майно (землю).

Виконання субсидіарної ролі щодо заміни відповідного органу, який неналежно здійснює захист інтересів держави, є конституційним обов`язком прокурора щодо вживання заходів, спрямованих на те, щоб інтереси держави не залишалися незахищеними.

Київська міська рада як орган місцевого самоврядування захист інтересів держави свідомо не здійснює, хоча усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Вказане підтверджується тим, що листом від 09 червня 2021 року прокурор повідомляв міськраду про виявлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень додаткового рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року у справі № 2-807/2007, яким визнано право власності за ПП «Ремонтник-Юг» на земельні ділянки у м. Києві, що може свідчити про порушення інтересів держави, тоді як наміру оскаржити вказане рішення суду міськрада не виявила.

Зазначені обставини є безумовно виключним випадком для застосування прокурором вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щоб інтереси держави не залишались не захищеними.

ПП «Ремотник-Юг» у відзиві на апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури просить цю скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду - без змін, посилаючись на те, що прокурором не надана оцінка повідомлення Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації на адресу Київської міської прокуратури № 05702-15279 від 22 червня 2021 року про розгляд у Святошинському районному суді м. Києва цивільної справи № 759/22973/20 за позовом Київської міської ради до ТОВ «Агрофірма «Михайлівські теплиці», ТОҐВ «Дитячо-юнацька спортивна школа «Спартак», державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , та звільнення земельної ділянки. Крім того, не надано суду достатньо переконливих доказів ухилення Київської міської ради від виконання в межах її компетенції своїх повноважень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_1 , представника ПП «Юридичної компанії «Юстиніан», прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням закону додаткове рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду від 15 серпня 2007 року задоволений позов ПП «Ремонтник-Юг» до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору міни та визнання права власності на майно, отримане за договором міни.

Постановлено: визнати дійсним договір міни від 05 серпня 2007 року, укладений між ПП «Ремонтник-Юг» та ОСОБА_1 ;

визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 1,6967, кадастровий номер :31:084:1048, державний акт серії ЯД № 705973 га, від 25 січня 2007 року, що розташована на території Вищедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області за ПП «Ремонтник-Юг»;

визнати право власності на земельну ділянку загальною площею 2,0191, кадастровий номер :30:001:0198, державний акт серії ЯД № 705974, га від 25 січня 2007 року, що розташована на території Воропаївської сільської ради Вишгородського району Київської області за ПП «Ремонтник-Юг»;

визнати право власності на комплекс будівель сільськогосподарського призначення, що розташований в селі Дмитровка Очаківського району Миколаївської області на території бригади № 1, що складається з наступного: зерносклад, будинок механізатора, за ОСОБА_1

09 квітня 2021 року позивач ПП «Ремонтник-Юг» звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, посилаючись на те, що під час ухвалення рішення судом не вказано, що у власність ПП «Ремонтник Юг» за вказаним договором міни перейшли ще чотири земельні ділянки, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, є підставою для ухвалення додаткового рішення.

За ініціативою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ухвалою від 15 квітня 2021 року частково відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-807/2007.

Додатковим рішення від 21 квітня 2021 року суд визнав за ПП «Ремонтник-Юг» право власності на земельні ділянки, в тому числі на земельну ділянку загальною площею 3,6060 га, кадастровий номер :75:307:0001, що розташована на території Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації по АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,8343 га, кадастровий номер :82:085:0002, що розташована на території АДРЕСА_4 .

Частинами 3, 4 статті 270 ЦПК України визначено порядок, ухвалення додаткового рішення, відповідно до якого додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до матеріалів справи, яка розглядається, питання ухвалення додаткового рішення по справі було призначено Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області у судовому засіданні 21 квітня 2021 року, про що свідчить повідомлення із зазначенням отримувачів - сторін по справі: позивача ПП «Ремонтник-Юг» та відповідача ОСОБА_1 (том 1, а.с. 29), тобто суд вважав за необхідне викликати сторони для вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення.

В силу частини 4 статті 270 ЦПК України розгляд заяви про ухвалення у справі додаткового рішення у разі неприбуття у судове засідання викликаних судом осіб можливий лише за умови, що ці особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

21 квітня 2021 року додаткове рішення було ухвалено судом за відсутності учасників справи (том 1, а.с. 35).

До повноважень суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги належить скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміна рішення (пункт 2 частини 1 статті 364 ЦПК України).

Згідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 3 цієї ж статті якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні будь-які докази отримання ОСОБА_1 судового повідомлення про час та місце судового засідання 21 квітня 2021 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в судовому повідомленні про місце, дату та час судового засідання місцем проживання ОСОБА_1 зазначена адреса: АДРЕСА_6 (том 1, а.с. 29), тоді як згідно наданих ним разом із апеляційною скаргою та заявою про поновлення строків доказів реєстрації свого місця проживання він не був зареєстрованим за цією адресою (том 3, а.с. 160, том 4, а.с. 113-116) і на час розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення зареєстрованим місцем його проживання була адреса: АДРЕСА_5 .

Також згідно із наданими ОСОБА_1 , який подав апеляційну скаргу, доказами його особа засвідчена паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , який виданий 21 березня 2019 року ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , і має РНОКПП НОМЕР_2 , тоді як на аркушах справи 32-34 в томі 1 справи є заява від 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_6 , про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за його відсутності, фотокопія сторінок паспорта серія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та фотокопія картки (дублікату) фізичної особи - платника податків про те, що ОСОБА_1 одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Між тим, особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 заперечує отримання ним будь-яких судових повідомлень про призначення до розгляду заяви щодо ухвалення додаткового рішення та направлення до суду заяви про розгляд заяви за його відсутності.

За такого апеляційний суд приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його не було повідомлено про час та місце судового засідання, яке призначалось на 21 квітня 2021 року, і ним не подавались заяви про розгляд заяви щодо ухвалення додаткового рішення у його відсутність.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Порушення судом вимог процесуального закону щодо порядку постановлення рішення призвело до порушення прав відповідача на подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості.

Оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу, в тому числі тим, що суд першої інстанції розглянув питання про ухвалення додаткового рішення за його відсутності, це є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення у справі.

Щодо апеляційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Київської місткої ради.

За змістом статті 129 Конституції України основною із засад судочинства є, в тому числі й забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини й громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їх права чи покладає на них додаткові обов`язки, що у будь-якому випадку тягне несприятливі наслідки для цих осіб.

Такі особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права або про їх обов`язки.

За загальним правилом, у цих осіб відсутні правові підстави для апеляційного оскарження рішень суду, які в майбутньому лише можуть вплинути на права та обов`язки осіб, які не залучалися до справи.

Отже, особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

В силу пункту 3 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За такого, звертаючись з апеляційною скаргою, перший заступник керівника Київської міської прокуратури має, насамперед, довести, що оспорюваним додатковим рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки держави в особі Київської місткої ради, зокрема, з урахуванням аргументів апеляційної скарги - права на земельні ділянки, право власності на які за оскаржуваним додатковим рішенням суду визнано за позивачем.

Апеляційний суд вважає, що першим заступником керівника Київської міської прокуратури належно обґрунтовано наявність підстав для подання цієї апеляційної скарги в інтересах держави в особі Київської міської ради, а тому відхиляє відповідні заперечення представника ПП «Ремонтник-Юг» у відзиві на апеляційну скаргу, враховуючи наступне.

Згідно із статтею 14 Конституції України, частиною 1 статті 373 ЦК України, частиною 1 статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

З аналізу положень Глави 27, параграфу 3 Глави 58 ЦК України, Глави 1 Розділу І, Розділу ІІІ ЗК України слід дійти висновку, що фізичні та юридичні особи можуть бути суб`єктами права власності на землю та права користування нею: постійного (без встановлення строку) або строкового (оренди), які набуваються та здійснюються відповідно до закону. Захист цих прав власникам (користувачам) гарантується Конституцією та законами України.

При цьому громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1 статті 116 ЗК України).

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є також територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною 1 статті 142 Конституції України, частини 1 статті 18 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

За частиною 1 статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Згідно з частиною 1 статті 9 цього Закону у місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі їх утворення), які є юридичними особами.

За частиною 1 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

За змістом статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, законності, поєднання місцевих і державних інтересів, державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 60 вказаного Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

З аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що державою гарантується належне функціонування місцевого самоврядування, матеріальною основою якого є, у тому числі, земля, правомочності власника щодо якої від імені та виключно в інтересах територіальної громади виконує відповідна рада.

Отже, порушення прав територіальної громади, яка є невід`ємною частиною держави, беззаперечно свідчить про порушення державних інтересів.

Частиною 1 статті 83 ЗК України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають, між іншими, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (пункт «а» частини 2 статті 83 ЗК України).

Враховуючи викладене, Київська міська рада є представницьким органом територіальної громади міста, уповноваженим діяти від імені територіальної громади та в її інтересах, у тому числі щодо захисту, охорони, збереження та раціонального використання земель комунальної власності, а тому ухваленням додаткового рішення по справі, яка розглядається, за яким у власність ПП «Ремотник-Юг» перейшли чотири земельні ділянки, перебування яких у приватній власності до ухвалення оскаржуваного судового рішення заперечується заявником, апеляційний суд приходить до висновку про те, що зазначеним рішенням вирішено питання про права, інтереси та/або обов`язки держави в особі Київської міської ради, а тому є підстави вважати апеляційну скаргу прийнятною.

Щодо повноважень прокурора на звернення з апеляційною скаргою.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Згідно із пунктом 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках і в порядку, визначених законом.

Відповідно до частини 3, 4 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частинами 1, 3, 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

В контексті правовідносин у даній справі, колегія суддів погоджується із наданим прокурором обґрунтуванням інтересів держави, які полягають у захисті прав та свобод місцевого самоврядування (Київської міської територіальної громади в особі відповідної ради), яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізується у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

У даній справ інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади, як власника землі, що є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Крім того, аналіз наведених положень закону щодо повноважень органів прокуратури свідчить про те, що виконання субсидіарної ролі щодо заміни відповідного органу, який неналежно здійснює захист інтересів держави, є конституційним обов`язком прокурора вживати заходів щоб інтереси держави не залишалися незахищеними.

Згідно доказів, наданих першим заступником керівника Київської міської прокуратури доказів Київська міська рада як орган місцевого самоврядування захист інтересів держави свідомо не здійснює, хоча усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Дане підтверджується тим, що Київська міська прокуратура у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зверталась до Київської міської ради з листом від 09 червня 2021 року, в якому повідомляла про виявлення у Єдиному державному реєстрі судових рішень додаткового рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року у справі № 2-807/2007, яким визнано право власності за ПП «Ремонтник-Юг» на земельні ділянки у м. Києві, що може свідчити про порушення інтересів держави. Водночас, у відповіді Департамента земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про намір оскаржити вказане рішення суду не зазначено (том 2, а.с. 171-174).

Отже, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірних земельних ділянок, зокрема, шляхом подачі апеляційної скарги та відновлення порушених прав та інтересів держави, проте, Київська міська рада апеляційну скаргу на вказане рішення не подала, що свідчить про не здійснення органом своїх повноважень по захисту державних інтересів.

Крім того, на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура листом від 20 липня 2021 року повідомляла Київську міську раду про намір оскаржити в апеляційному порядку додаткове рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року у справі № 2-807/2007 (том 2, а.с. 175-176).

За такого наявні передбачені законом підстави для подання апеляційної скарги прокурором.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що для цього є передбачені законом підстави.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки їх зроблено без повного встановлення обставин, що мають значення у справі, та всупереч вимогам процесуального права.

Підстави та умови ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.

Так, частинами 1, 2 цієї статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Таким чином, додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 270 ЦПК України. Воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Підставою для ухвалення додаткового рішення у справі, яка розглядається, ПП «Ремонтник-Юг» у відповідній заяві зазначив те, що відповідно до умов договору міни від 05 січня 2007 року у власність позивача переходить право власності на шість земельних ділянок, тоді як при ухваленні рішення судом вказано, що у власність ПП «Ремонтник Юг» за вказаним договором міни перейшли лише дві земельні ділянки та не зазначено про набуття позивачем права власності ще на чотири земельні ділянки.

Однак, згідно тексту рішення суду від 15 серпня 2007 року позивач подавав докази та висловлював позицію лише щодо того, що умовами укладеного сторонами 05 січня 2007 року договору міни нерухомого майна було передбачено, що позивач передає відповідачеві у власність належні йому будівлі, що розташовані за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Дмитрівка, а відповідач мав передати у власність позивача наступні земельні ділянки: земельну ділянку загальною площею 1, 6967 га, що розташована на території Вищедубечанської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :31:084:1048, та земельну ділянка загальною площею 2, 0191 га, що розташована на території Воропаївської сільської ради, Вишгородського району, Київської області, кадастровий номер :30:001:0198.

Стосовно умов договору міни про передання у власність ПП «Ремонтник-Юг» будь-яких інших земельних ділянок, щодо заявлення про це позовної вимоги, а також надання сторонами відповідних доказів і пояснень у рішенні суду від 15 серпня 2007 року не зазначено.

За такого колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Київської місткої ради, про відсутність передбачених пунктом 1 частини 1 статті 270 ЦПК України підстав для ухвалення по справі додаткового рішення, а тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву позивача та ухвалив додаткове рішення по справі.

З огляду на викладені порушення судом першої інстанції вимоги процесуального закону при ухваленні додаткового рішення у справі аргументи апеляційних скарг про недоведеність факту набуття відповідачем права власності на чотири земельні ділянки, розташовані на території міста Київ, щодо визнання права власності на які ухвалено додаткове рішення, а також щодо неотримання ОСОБА_1 державних актів про право власності на вказані земельні ділянки є передчасними.

Також апеляційний суд з огляду на положення частини 5 статті 367 ЦПК України вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із частиною 1 статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 41 частини 1 статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відновлення повністю або частково втраченого судового провадження може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Згідно із частиною 1 статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області про часткове відновлення втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-807/2007 постановлена 15 квітня 2021 року, а розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення по справі по суті відбувся 21 квітня 2021 року, тобто до набрання законної сили ухвали суду про відновлення втраченого судового провадження.

Враховуючи викладене, допущенні судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до неправильного ухвалення додаткового рішення, а тому в силу положень пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України це додаткове рішення необхідно скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ПП «Ремонтник-Юг» про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до наслідків розгляду апеляційних скарг та положень статті 140 ЦПК України щодо розподілу судових витрат, їх слід покласти на позивача, стягнувши з останнього сплачений судовий збір: на користь ОСОБА_1 - 908 грн., на користь Київської міської прокуратури - 2550 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , першого заступника керівника Київської міської прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради, задовольнити.

Додаткове рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні заяви Приватного підприємства «Ремонтник-Юг» про ухвалення додаткового рішення по справі відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «Ремонтник-Юг», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований в АДРЕСА_5 , 908 грн. судового збору, на користь Київської міської прокуратури, , 2550 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 30 вересня 2021 року