Ухвала

08 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 757/27406/19-ц

провадження № 61-15869ск21

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Хрещатик», про відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тарасова-Патрай К. А., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі заявник вказує, що від сплати судового збору він звільнений, оскільки звернувся до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав, на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

При прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № № 14-57цс18) зазначила, що споживач звільняється від сплати судового збору як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному та касаційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Отже, споживачі звільнені від сплати судового збору лише у справах за їх позовами за умови, що ці позови стосуються порушення їх прав як споживачів. Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання даної касаційної скарги на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року.

Разом з цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, враховуючи наступне:

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 826/9802/17 (провадження № К/9901/22243/19) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

В той же час, дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону та практики Верховного Суду, на яку вказує заявник, Верховний Суд встановив, що заявник лише узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а практика, на яку вказає заявник, не є релевантною, оскільки стосується справи, яку було розглянуто в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від 26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі № 522/2732/16-ц).

Надаючи оцінку доводам касаційної скарги, з точки зору наведення у ній у відповідності до вимог статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення, та вирішуючи питання про відповідність касаційної скарги вимогам цього Кодексу, Верховним Судом встановлено, що касаційна скарга, подана ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тарасова-Патрай К. А., не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої та або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України), підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України), в окремих випадках непідтвердження підстав касаційного оскарження може мати наслідком закриття касаційного провадження (пункти 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Тобто касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених частиною другою статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не зазначено обов`язкових підстав касаційного оскарження, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

У зв`язку з цим заявнику необхідно усунути вказані вище недоліки касаційної скарги та відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України надати касаційну скаргу (у новій редакції) та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року залишити без руху.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до 08 листопада 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк