Житомирський апеляційний суд
Справа №296/931/19 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/931/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут», треті особи - ОСОБА_2 , акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», акціонерне товариство «Укратрансгаз», акціонерне товариство «Оператор газопровідної системи «Житомиргаз» про стягнення коштів, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ТОВ «Житомиргаз Збут» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 12 267,45 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 у період з 27.09.2013 по 27.09.2016 винаймала квартиру АДРЕСА_1 , власницею якої є ОСОБА_2 . Вказує, що за час проживання у даній квартирі позивач регулярно та своєчасно сплачувала кошти за житлово-комунальні послуги. Стверджує, що 27.09.2016 позивач припинила винаймати квартиру та проживати за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки придбала квартиру та на теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Вказує, що 11 жовтня 2018 року позивачем помилково було перераховано кошти за газ в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на рахунок ТОВ «Житомиргаз Збут», де зазначено призначення платежу: за газ від ОСОБА_1 у сумі 12 267,45 грн., згідно квитанції №0.0..2 від 11.10.2018.

Зазначає, що з метою досудового врегулювання спору ПАТ КБ «ПриватБанк» в інтересах позивача 18 жовтня 2019 року зверталося до відповідача з проханням повернути у зв`язку із невірно вказаними реквізитами сплачені кошти у розмірі 12 267,45 грн. Вказує, що позивач також, 10 січня 2019 року зверталася до відповідача з листом-вимогою про повернення помилково сплачених коштів, проте вказані звернення відповідачем були проігноровані та кошти повернуті не були.

Вважає, що споживачі зобов`язанні оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а оскільки ОСОБА_1 не є споживачем житлово-комунальних послуг з моменту припинення найму житла за адресою: АДРЕСА_2 просить стягнути з відповідача 12 267 грн 45 коп помилково сплачених коштів за газ та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Житомиргаз Збут» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 12 267 грн 45 коп та понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 грн 40 коп., а всього 13 035 грн 85 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Житомиргаз Збут» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що кошти сплачені позивачкою 12.10.2018 по особовому рахунку № НОМЕР_1 через відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у подальшому були перераховані ПАТ КБ «ПриватБанк» на розподільчий рахунок із спеціальним призначенням відкритий в спеціалізованому банку, відтак, ТОВ «Житомиргаз Збут» у частині вартості наданих послуг було отримано 2,33 % (285,83 грн) від сплаченої суми.

Крім того, зазначає, що вказана сума коштів, а саме 12 267,45 містить суму заборгованості, яка склалася в період проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 та за користування природним газом, як різновидом комунальних послуг у період з 27.09.2013 по 27.09.2016. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2021 року та відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 27.09.2013 по 27.09.2016 проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Наведене підтверджується копією паспорта ОСОБА_4 .

Згідно відповіді Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 30.12.2020 №10-09/848 вбачається, що ОСОБА_5 знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 - 27.09.2016.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

Відповідно до копії квитанції від 11.10.2018 вбачається, що ОСОБА_1 перерахувала на рахунок ТОВ «Житомиргаз Збут» кошти в розмірі 12 267 грн 45 коп за газ в квартирі АДРЕСА_1 .

З копії листа від 18.10.2019 вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до ТОВ «Житомиргаз Збут» з проханням повернути у зв`язку із невірно вказаними реквізитами сплачені кошти у сумі 12 267,45 грн.

Також, вбачається, що 10 січня 2019 року позивач зверталася до відповідача з листом-вимогою про повернення помилково сплачених нею коштів.

Листом ТОВ «Житомиргаз Збут» №10706-вих-3749-0519 від 07.05.2019 ОСОБА_1 повідомлено, що сплачені нею кошти в сумі 12 267,45 грн на особовий рахунок № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) неможливо повернути, так як це призведе до виникнення заборгованості та як наслідок до припинення газопостачання за вказаною вище адресою.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось, а також не доведено відповідними доказами, що в період утворення боргу позивач проживала в квартирі АДРЕСА_1 та дійшов до висновку, що кошти, помилково сплачені позивачем на рахунок відповідача в сумі 12 267 грн 45 коп., є безпідставно набутим майном, а тому вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими, в зв`язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а отримані відповідачем кошти підлягають стягненню в судовому порядку.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст.1213 ЦК України).

У справі, що переглядається, предметом позову є повернення помилково сплачених коштів за житлово-комунальні послуги (газ).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За положеннями п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 12 розділу III Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496 (далі - Правила), оплата побутовим споживачем за надані послуги з газопостачання може провадитися: за квитанціями абонентської книжки постачальника; за платіжними документами, які виписуються постачальником. Порядок оплати за поставлений газ визначається в заяві-приєднанні. Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за договором на постачання природного газу через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб.

За змістом пункту 3 розділу ІІІ Правил розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди.

Відповідно до положень пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс ГРС), побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

Розрахунки за послуги з газопостачання проводяться на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначених (поданих) позивачем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовується позивачем, що вона у період з 27.09.2013 по 27.09.2016 проживала за адресою: АДРЕСА_2 та користувалася наданими їй житлово-комунальними послугами.

Згідно фінансового стану абонента ОСОБА_2 , щодо кв. АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 01.10.2016 присутня заборгованість за надані послуги з газопостачання у розмірі 2575, 74 грн.

Відтак, відомостями фінансового стану підтверджується, що у період проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 , а саме з 27.09.2013 по 27.09.2016 була наявна заборгованість за послуги з газопостачання.

11 жовтня 2018 року позивачем сплачено за послуги з газопостачання на особовий рахунок НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) 12 267,45 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про повернення помилко сплачених на рахунок відповідача коштів, проте не врахував, що в період проживання позивача у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 позивач допустила заборгованість за надані їй житлово-комунальні послуги.

З урахуванням того, що позивачем сплачено за надані житлово комунальні послуги 12 267,45 грн., а заборгованість станом на 27.09.2016 становила - 2575,74 грн та те, що позивачем не надано доказів сплати грошей за фактично отримані житлово-комунальні послуги з газопостачання, тому поверненню підлягає 9691,71 грн., як помилково сплачені.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 12 267,45 грн.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих коштів з 12 267,45 грн до 9691,71 грн.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_1 задоволена на 79% (з 12 267,45 грн до 9 691,71 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 за подання позовної заяви становить 607,03 грн (79% від 768,40 грн).

Апеляційну скаргу ТОВ «Житомиргаз Збут» задоволено на 21%, при поданні апеляційної скарги було сплачено 1152,60 грн., відтак з позивача на користь ТОВ «Житомиргаз Збут» підлягає стягненню 242,04 грн судового збору (21% від 1152,60 грн).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 12 квітня 2021 року змінити, зменшивши розмір коштів стягнутих з товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» на користь ОСОБА_1 з 12 267,45 грн до 9 691, 71 коп., судового збору з 768, 40 грн до 607, 03 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз Збут» 242, 04 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Дата складення повного судового рішення 05 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді