Номер провадження: 22-ц/813/4227/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник- ОСОБА_1 ,

заінтересована особа-Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року у складі судді Домусчі Л.В.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, заінтересована особа-Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), 1923 року народження, є однією і тією самою особою.

В обґрунтування заяви послалася на те, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) є громадянкою Російської Федерації, протягом тривалого часу проживає на території України, має посвідку на постійне проживання. Дід ОСОБА_1 ОСОБА_3 (текст російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в кол. Дуброва, про що в книзі реєстрації актових записів про народження по Білокоровицькій сільраді Олекського району (нині Житомирської області) за 1923 рік зроблено відповідний актовий запис: Батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 (мовою оригіналу). Дід ОСОБА_1 при народженні мав прізвище ОСОБА_4 , однак в подальшому в роки війни потрапив в госпіталь, звідки йому дали документи із зазначенням прізвища ОСОБА_4 . В подальшому саме таке прізвище зазначалось у всіх документах, виданих на його ім`я. Зокрема, згідно красноармійської книжки, виданої 12.10.1945 ОСОБА_2 , 1923 року народження, національність Українець, місце народження Олевський р-н., с. Дуброве, місце проживання Сумська обл., м. Конотоп, батько ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_8 (батько заявниці), батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась заявниця ОСОБА_10 , батьки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Встановлення того факту, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою необхідно заявнику для подальшого звернення за отриманням громадянства України у спрощеному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за участю заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області задоволено. Встановлено факт того, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), 1923 року народження, є однією і тією самою особою.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні зави.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції встановив, що заявниця не має можливості надати документи, необхідні для підтвердження зміни прізвища діда заявниці та/або підтвердження проживання діда заявниці на території України, з метою захисту прав і свобод заявниці, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, незважаючи на розбіжності у написанні імені померлого діда заявниці в офіційних документах, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог щодо встановлення факту того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , є однією і тією самою особою, а отже заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Даний факт свідчить про відсутність будь-яких доказів, які могли б підтвердити встановлений факт. Усі інші докази, що були додані до заяви, не містять жодних відомостей про встановлення факту того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , є однією і тією самою особою. У той же час ОСОБА_1 вказує як ціль встановлення факту-встановлення належності до громадянства України відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» проте, заявниця не зверталась до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення належності до громадянства України, не надала до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, отже заявник не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним.Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України» і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України реєструються громадянами України. Тобто законодавець чітко передбачає можливість набуття громадянства особами, дід чи баба яких проживали на території України до 24.08.1991. З огляду на це, результатом встановлення факту проживання до 24.08.2019 прямо впливає на набуття заявником громадянства України. Провадження за заявами з питань набуття громадянства входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, серед яких є ГУ ДМС України в Одеській області. Отже будь-які дії, спрямовані на проходження процедури набуття громадянства знаходяться у межі інтересів ГУ ДМС України в Одеській області. З викладеного слідує, що відмова від залишення заяви без розгляду судом першої інстанції вмотивована невірним тлумаченням Закону України «Про громадянство України».

У відзиві на апеляційну скаргу заявниця просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року-без змін.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в судове засідання 19.08.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, проживає на території України, має посвідку на постійне проживання НОМЕР_2 , видану 05.03.2014.

Дід ОСОБА_1 ОСОБА_3 (текст російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в кол. Дуброва, про що в книзі реєстрації актових записів про народження по Білокоровицькій сільраді Олекського району (нині Житомирської області) за 1923 рік зроблено відповідний актовий запис: Батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 (мовою оригіналу), що підтверджується довідкою про народження по Білокоровицькій сільраді Олевського району (нині Житомирська область) за 1923 рік, виданою Державним архівом Житомирської області від 15.06.2017 №Б/1360-1 та Красноармійською книжкою, виданою на ім`я (скорочено) ОСОБА_12 . ОСОБА_13 1923 р.н., де зазначено: рік призиву 1941 р., місце народження Житомирська обл., Олевський р-н, с. Дубровое, отец ОСОБА_14 .

У серпні 1941 році ОСОБА_2 призвали до служби у армії у зв`язку із воєнним станом в державі та до 23.09.1945 останній був на фронті, після чого проходив лікування у зв`язку з отриманими травмами. У період служби в армії 08.02.1942 ОСОБА_2 отримав поранення, у зв`язку з чим проходив лікування у ряді шпиталів та з лютого 1942 року по червень 1942 року перебував у шпиталі на лікуванні (місто Чкалов у Оренбурзькій області), що підтверджується красноармійською книжкою ОСОБА_2 , довідкою щодо проходження трудової діяльності з особової справи ОСОБА_2 , архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 05.03.19 №6/1/0-123).

Відповідно до довідки щодо проходження трудової діяльності з особової справи ОСОБА_15 з лютого 1942 року по червень 1942 року останній знаходився на лікуванні у шпиталі №3327 у м. Чкалов, що додатково підтверджується довідкою з Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 05.03.19 №6/1/0-123.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_15 та ОСОБА_9 народився син ОСОБА_8 у Чкаловському краю Оренбурської області, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 , виданим Відділом актів цивільного стану Народного коміссаріату Внутрішніх справ РРСР.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Білоруською Радянською Соціалістичною Республікою.

Зображення ОСОБА_8 міститься на фотокартці випуску 1962 з Брестського залінично-дорожнього технікуму разом із зображенням викладача Брестського залінично-дорожнього технікуму ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 у шлюбі у ОСОБА_8 та ОСОБА_11 народилась донька ОСОБА_10 (заявниця).

17.02.1990 ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_16 і після укладення шлюбу змінила прізвище на прізвище свого чоловіка.

30.04.1992 було розірвано шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, копії додано до матеріалів справи.

17.07.1992 ОСОБА_17 зареєструвала шлюб з ОСОБА_18 та змінила прізвище на прізвище чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту того, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 ), 1923 року народження, є однією і тією самою особою для заявниці має юридичне значення та необхідний для підтвердження проживання родичів заявниці на території України за для отримання громадянства України в порядку статті 8 Закону України Про громадянство України, а тому суд вважав необхідним встановити даний факт своїм рішенням.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень статей 293 та 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до Закону України "Про громадянство України". Для встановлення факту належності до громадянства України залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб. Слід мати на увазі, що питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України "Про громадянство України", також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зміст заяви свідчить про те, що встановленням факту того, що дід заявниці ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 ) є однією і тією самою особою пов`язаний з правовими наслідками щодо можливості набуття заявницею громадянства України, отже, не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття нею громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання ОСОБА_1 громадянства України.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 N215 та у відповідності до норм Закону України "Про громадянство України" вказане рішення разом з іншими документами є підставою для отримання заявниці громадянства України.

З урахуванням наведених обставин справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду, що встановити факт того, що дід заявниці ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 ) є однією і тією самою особою позасудовим шляхом неможливо, а даний факт для заявниці має юридичне значення і необхідний в подальшому для набуття громадянства України, у зв`язку з чим дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 N215 (далі - Порядок), передбачено позасудовий, а саме адміністративний порядок встановлення таких обставин.

Однак апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта безпідставними, з огляду на таке.

Згідно із п. 29 вищезазначеного Порядку, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", окрім інших документів, подається документ, що підтверджує факт постійного проживання діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Отже нормативно - правовий акт, на який посилається апелянт зобов`язує надати документ, що підтверджує факт постійного проживання діда на території України до ДМС не після звернення до вказаного органу, а під час звернення.

З урахуванням наведеного, встановлення юридичного факту в судовому порядку в загальній сукупності юридичних фактів повинно мати місце ще до звернення до органів ДМС України.

Крім того, необґрунтованими є і посилання апелянта на п.п. 10, 32 вищевказаного Порядку, які визначають обсяг необхідних документів для встановлення до громадянства України особи, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним з них) або іншим її законним представником та особи, син та дочка якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України, оскільки вказані положення нормативно - правового акту також зобов`язують надати копії рішень суду про встановлення юридичного факту.

З огляду на вищевикладене безпідставними і необґрунтованими є доводи апелянта про те, що заявниця не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області із заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення громадянства, оскільки як було вище встановлено судом, законом не обмежується право на звернення до суду із заявою про встановлення факту в залежності від факту попереднього звернення до органів ДМС.

Разом з тим, на підставі зазначених вище доказів, які наявні в матеріалах справи, судом встановлено факт того, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 ), 1923 року народження, є однією і тією самою особою, однак жодних доводів, тверджень, спростувань щодо зазначеного скаржником в апеляційній скарзі не зазначено.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 13.09.2021.

Головуючий:

Судді: