КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 370/1810/20 Головуючий у суді першої інстанції:Мазка Н.Б.
Номер провадження: 22-ц/824/3284/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В Макарівський районний суд Київської області звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Предметом даного позову є наступне нерухоме майно:

- земельна ділянка з кадастровим номером :00:009:0202, площею 0.5731 га., розташована на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області;

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0014, площею 0.13 га., розташована на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області;

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0015, площею 1.393 га., розташована на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області;

- машиномісце в паркінгу (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якого зазначила, що все це нерухоме майно відноситься до об`єктів спільного майна подружжя, право власності на нього зареєстровано за відповідачем. Оскільки добровільно відповідач відмовляється поділити спірне майно, існує реальна загроза в знищенні або відчуженні цього майна.

На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав, за захистом яких позивач звернулася до суду.

ОСОБА_1 також зазначає, що при вжитті саме такого заходу забезпечення позову не будуть порушені права відповідача, права третіх осіб, тому що накладення арешту на спірне майно не може спричинити збитки відповідачу.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0202, площею 0.5731 га., розташовану на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:009:0014, площею 0.13 га., розташовану на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:009:0015, площею 1.393 га., розташовану на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ;

- машиномісце в паркінгу (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_2 .

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено..

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 рокускасувати, постановити у справі нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Наданим процесуальним законом правом подати відзив на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Андрієнко С.В. надіслав на адресу Київського апеляційного суду письмові пояснення, у яких заперечив проти доводів апеляційної скарги посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що на думку відповідача, висновки суду першої інстанції щодо відсутності належного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову є правильними. Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Макарівського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року про відмову в забезпеченні позову скасуваннюз наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлюючи ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову, Макарівський районний суд Київської області своє рішення обґрунтовував тим, що, заявником не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову що зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В ст. 41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також слід зазначити, що ст. 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, в ч. 3 ст. 149 ЦПК України зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Предметом даного спору є нерухоме майно на яке позивач просить накласти арешт.

З урахуванням норм процесуального законодавства, роз`яснень Верховного Суду, виходячи з оцінки доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог позивача щодо забезпечення позову та доказів, наданих в обґрунтування таких доводів, суд першої інстанції помилково не застосував заходи забезпечення позову, а відтак ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 06 серпня 2020 року скасувати.

Прийняти у справі постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :00:009:0202, площею 0.5731 га., розташовану на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:009:0014, площею 0.13 га., розташовану на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:009:0015, площею 1.393 га., розташовану на території Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка зареєстрована за ОСОБА_2 ;

- машиномісце в паркінгу (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар