Справа № 396/1629/20
Провадження № 2/396/98/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26.08.2021 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Білухи О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Зятковського Т.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Руденко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Новоукраїнка Кіровоградської області, цивільну справу №396/1629/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила розділити майно, яке належить їм з відповідачем ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, яке придбано за час шлюбу та визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть.

Ухвалою від 17.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року за клопотанням представника відповідача визнано явку позивача в судове засідання обв`язковою.

Ухвалою суду від 18.03.2021 року за клопотанням представника позивача витребовано докази.

Ухвалою суду від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Зятковський Т.В. підтримали свої позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав, що житловий будинок, що знаходяться в АДРЕСА_1 , дійсно є спільною їх з позивачем власністю, та придбаний ними в шлюбі, а тому половину будинку належить позивачу. Відзив на позов суду не надав.

Представник відповідача адвокат Руденко Г.В. не заперечувала щодо задоволення позову, просила у зв`язку з визнанням позову відповідачем, повернути з державного бюджету половину сплаченого судового збору позивачу.

Заслухавши думку учасників справи, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 16.12.2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02.04.2009 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Під час шлюбу, сторони разом, за рахунок спільних коштів, придбали житловий будинок, який розташований за адресою: по АДРЕСА_1 , право власності було оформлене на відповідача ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 24.09.2003 року приватним нотаріусом Українською Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №3040 (а.с.11,84).

Як вбачається з копії інвентарної справи №4742, загальна площа житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 47,80 кв.м., житлова площа 23,60 кв.м. (а.с.59-86).

Згідно висновка про вартість об`єкта, що знаходиться по АДРЕСА_1 , станом на 25.05.2021 року, ринкова вартість будинку становить 70 500, 00 грн..

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача, так як, сторони визнають, що даний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за позивачем права приватної власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 його частину.

Щодо заявленої в судовому засіданні представником відповідача вимоги про повернення 50 відсотків судового збору з державного бюджету позивачу у зв`язку з визнанням позову відповідачем, задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, частина судового збору повертається позивачу в разі визнання позову відповідачем до початку судового розгляду справи по суті, а відповідач визнав позов вже під час судового розгляду справи, тому судові витрати підлягають розподілу в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 907 (дев`ятсот сім) грн 10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.08.2021 року.

Головуючий: А. А. Русіна