Харківський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року смт. Покотилівка

Справа № 635/2067/21

Провадження № 2-о /635/74/2021

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Карасави І.О.,

секретаря судового засідання- Панаса О.С.,

за участю:

заявника- ОСОБА_1 ,

представника заявника- Желанова О.Б. ,

представника заінтересованої особи- Легези А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Харківського районного відділу ДМС України у Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника, її представника та заінтересованої особи

Заявник ОСОБА_1 (далі-заявник) в інтересах якого діє її представник адвокат Желанова О.Б. звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В заяві ОСОБА_1 просить встановити факт постійого проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чимкурган Камашинського району Кашкадар`їнської області, Узбекської РСР, до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона народився та до 1990 року проживала в Узбекській РСР. Тут вона народила двох доньок. У 1990 році заявниця разом з дітьми переїхала до с. Писарівка Золочівського району Харківської області, в якій вона зареєструвала місце свого проживання та влаштувалась на роботу до місцевого колгоспу. Обидві доньки заявниці були зараховані до Писарівської середньої школи, де провчились до 21 лютого 1991 року. Навесні 1991 року заявниця разом з доньками відбули на певний час до Узбекистану, а у 1996 році повернулись для постійного проживання в Україну. Станом на сьогодні ОСОБА_1 є громадянкою України, однак її рідний онук ОСОБА_3 вже понад 5 років безрезультатно намагається набути громадянство України. В ході спілкування з органами Державної міграційної служби заявнику було роз`яснено, що у випадку відсутності довідки про проживання з селищної ради, документом, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року є рішення суду про встановлення відповідного факту. Отже, від встановлення факту проживання заявника та території України до 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України. Таким чином, встановлення факту необхідне Заявниці для підтвердження права на набуття громадянства України її онуком, його реалізації та отримання паспорту громадянина України.

Заінтересована особа надала свої пояснення до суду, в котрих зазначила, що ОСОБА_1 , згідно наданих до справи документів, проживала на території України з вересня 1990 року по лютий 1991 року разом зі своїми доньками. Навесні 1991 року заявник разом з доньками вибула до Узбекистану, а у 1995 році повернулась в Україну, де і проживають по цей час. Просить прийняти рішення за результатами розгляду заяви на розсуд суду.

Рух справи

23 березня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Харківського районного відділу ДМС України у Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2021 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та її представник Желанова О.Б. в судовому засіданні підтримали заяву про встановлення факту та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Легеза А.П. в судовому засіданні просила прийняти рішення за результатми розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту на розсуд суду. Будь-яких заяв та клопотань в ході проведення судового розгляду від заявника та заінтересованої особи не надходило.

Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі-ЦПК України) окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Особливості розгляду справ окремого провадження встановлено Розділом ІV ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 2 статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в статті 315 ЦПК України.

В постанові Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Системний аналіз вищевикладених норм ЦПК України дає суду підстави для висновку про те, що справам окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, притаманні такі ознаки, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження, конкретна мета встановлення факту, а також його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Тобто, заявник повинен надати докази того, що станом на час розгляду справи встановлення певного факту має юридичне значення для його суб`єктивних матеріальних прав.

Факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України, встановлюють суди. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

З паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 06 лютого 2012 року Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області за актовим записом №1147 вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Чимкурган Камашинського району Кашкадар`їнсьої області (а.с. 5-9).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 11 вересня 2018 року № 128, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована у с. Писарівка Золочівського району Харківської області з 24 вересня 1990 року по 22 лютого 1991 року (а.с. 10).

Як вбачається з будинкової книги (а.с. 11-12) ОСОБА_1 була прописана в с. Писарівка Золочівського району Харківської області з 24 вересня 1990 року по 22 лютого 1991 року

Згідно трудової книги серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 01 лютого 1991 року ОСОБА_1 була звільнена з членів колгоспу за власним бажанням (а.с.13-17).

З листа Відділу освіти, молоді та спорту Золочівської селищної ради від 17 вересня 2018 року № 01-32/166, слідує, що ОСОБА_5 була зарахована до 2 класу та ОСОБА_6 01 вересня 1990 року була зарахована до 6 класу Писарівської середньої школи наказом № 77Б від 01 вересня 1990 року. Відраховані наказом № 101 від 21 лютого 1991 року за заявою батьків, що також відображено у листі Писарівської філії КЗ «Золочівський ліцей №2» Золочівської селищної ради (а.с. 18-19).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 до 24 серпня 1991 року на територію, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України»(а.с. 20-22).

Згідно роз`яснень, викладених в пунктах 1, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Чинним законодавством України (наведено вище) окреслено залежність набуття громадянства від встановленості факту проживання осіб на території України до 24 серпня 1991 року. Отже, від встановлення факту проживання заявниці на території України до 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право онука заявниці звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України». Таким чином, встановлення даного факту необхідне онуку заявниці для підтвердження права на набуття громадянства України, його реалізації та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

З пояснень заявника ОСОБА_1 , наданих в судовому засіданні судом встановлено, що заявниця у серпні 1990 року разом з доньками прибула в Україну, село Писарівка. В кінці лютого разом з доньками повернулася до Узбекистану. В Узбекистані вона офіційно була зареєстрована, працювала та постійно проживала до 1995 року. У 1995 році вона разом з доньками знову приїхала в Україну, де вони проживають до сьогодні.

Таким чином з наданих доказів та пояснень заявниці досліджених в судовому засіданні встановлено, що з 24.09.1990 року по 22.02.1991 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: с.Писарівка Золочівського району Харківської області та прожиала постійно в цей період на території України.

Зазначені обставини були підтверджені заявником під час судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та не пов`язане з наступним вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_6 .

Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись статтями 19, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 259, 263-265, 268, 319 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Харківського районного відділу ДМС України у Харківській області про встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чимкурган Камашинського району Кашкадар`їнської області, Узбекської РСР на території України з 24 вересня 1990 року по 22 лютого 1991 року.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 лютого 2012 року Комінтернівським РВ ХМУ ГУМВС України у Харківській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Харківського районного відділу ДМС України у Харківській області, , місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Римарська, 24.

Повний текст рішення складено 27 квітня 2021 року.

Суддя: І.О. Карасава