Єдиний унікальний номер №943/1798/21
Провадження № 2/943/1410/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Журибіда Б. М.

при секретарі Особа О.О.

розглянувши в приміщенні суду м. Буськ заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Товариства з Обмеженою Відповідальністю "Бізнес Позика", третіх осіб Приватного нотаріуса КМНО міста Києва Бригіди Володимира Олександровича та Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про визнання виконавчого напису № 15052 від 22.06.2021 р. про стягнення з позивача 28275,79 гривень таким, що не підлягає виконанню. Одночасно подала заяву про забезпечення позову. Таку мотивує тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлієї Андріївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66352918 від 02.08.2021 року. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Бригідою Володимиром Олександровичем винесено виконавчий напис № 15052 від 22.06.2021 року. Виконавчий напис, виданий нотаріусом, на підставі п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМ України від 29.06.1999 р. №1172. Проте, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 р. по справі №826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМ України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення Змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п.2 вказаних змін до положення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 22.06.2021 р. були відсутні правові підстави для його вчинення. Відтак позивач просить подану заяву задовольнити, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

В силу процесуальних норм частини другої статті 153 і частини другої статі 247 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, а тому фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їхній сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Частиною другою статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 153 ЦПК).

Як убачається із матеріалів заяви про забезпечення позову та позовної заяви, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Юлієї Андріївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66352918 від 02.08.2021 року. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Бригідою Володимиром Олександровичем винесено виконавчий напис № 15052 від 22.06.2021 року.

З суті постанови ВП № 66352918 від 02.08.2021 року та виконавчого напису № 15052 від 22.06.2021 р. вбачається, що позивач є боржником за кредитним договором №145511-КС-001 від 18 вересня 2020 року, укладеним з Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місцезнаходження юридичної особи: місто Київ, вулиця Генерала Алмазова, будинок 13, офіс 524, ідентифікаційний код юридичної особи 41084239, далі іменований - стягувач, заборгованість за Кредитним договором № 145511-КС-001 від 18 вересня 2020 року. В такому виконавчому написі нотаріуса зазначено, що загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника складає 28275,79 гривень з яких: сума заборгованості складає 27625,79 грн. (Двадцять сім тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 79 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9137,90 грн.(Дев`ять тисяч сто тридцять сім гривень 90 копійок); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 18487,89 грн. (Вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім гривень 89 копійок). За вчинення виконавчого напису на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом стягнуто зі стягувача в розмірі 650 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

Виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМ України від 29.06.1999 р. №1172 (надалі - Положення КМУ).

Проте, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 р. по справі №826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМ України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення Змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п.2 вказаних змін до положення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Оскільки судом в справі № 826/20084/14 визнано нечинною та незаконною Постанову КМ України від 26.11.2014 р. № 662 «Про внесення Змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 вказаних змін до Положення КМУ, то у третьої особи 1 не було законних підстав вчиняти виконавчий напис керуючись п. 2 вказаного Положення КМУ.

При цьому, як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

За таких умов нотаріус мав право вчинити виконавчий напис виключно на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, як це передбачено п. 1 Положення КМУ.

Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» Нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус або робоче місце приватного нотаріуса.

Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом. Аналогічну правову позицію встановив КЦС ВС у постанові №450/1610/15-ц від 05.08.2020 р.

Місце проживання позивача та реєстрації не співпадає з Нотаріальним округом Приватного нотаріуса округу міста Києва, яким вчинено означеий виконавчий напис.

У відповідності до вимог пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні ЄСПЛ в справі «Шмалько проти України» констатовано те, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до вимог пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася із такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК).

Згідно вимог частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приписами частин шостої та сьомої статті 153 ЦПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки між сторонами дійсно наявний спір, невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити ефективний судовий захист, ураховуючи те, що таке забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. Окрім того, на думку суду, станом на час розгляду цієї заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, із якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно із частиною третьою статті 154 ЦПК України.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153, 157, 259, 260 ЦПК України суд,-

постановив :

заяву про забезпечення позову, - задоволити.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю "Бізнес Позика", треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню забезпечити, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 15052, що вчинений 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 28275,79 гривень за Кредитним договором № 145511-КС-001 від 18 вересня 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію даної ухвали направити в Буський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), - для виконання та учасникам справи, - для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Журибіда Б. М.