КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2076/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021року м. Київ

Справа №371/659/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Гаврищук А.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У липні 2020 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20.09.2011 року ОСОБА_1 звернулась ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якої отримала кредит на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Однак відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 травня 2020 року має заборгованість у розмірі 12 142 гр. 31 коп.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 вересня 2011 року в розмірі 7273 грн. 89 коп. та судові витрати в розмірі 1259 грн. 21 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафів і ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що відповідачем було підписано довідку про умови кредитування, в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць. Отже сторони узгодили розмір базової відсоткової ставки. Також із зазначеної довідки вбачається, що сторонамипогоджені розмір та порядок нарахування неустойки. В подальшому процентна ставка змінювалась. Банк виконав умови договору та у виписці по рахунку, яка надана суду першої інстанції, проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту, що передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною. Отже, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та безпідставно відмовив у стягненні штрафів, оскільки відповідно до довідки про умови кредитування сторонами погоджено всі істотні умови, у тому числі розміру і порядку нарахування пені.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), виходив з того, що у заяві, підписаній відповідачем 20 вересня 2011 року, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача крім тіла кредиту, також заборгованість по пені та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, яка при цьому погодилася з ними, підписуючи Заяву.

Крім того, роздруківка із сайту АТ КБ «ПриватБанк» не може бути належним і допустимим доказом у справі, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Посилаючись на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення з відповідача суми пені, відсотків та штрафів, які нараховані позивачем за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2011 року.

При цьому враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважав можливим стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту у загальному розмірі 7273 грн. 89 коп.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

З висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилається на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 20.09.2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача станом на 31 травня 2020 року заборгованості у розмірі 12 142 грн. 31 коп., з яких: 7273 грн. 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3330 грн. 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 484 грн. 01 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. - штраф (фіксована частина), 554 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», та копію паспорту громадянина України - відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20 вересня 2011 року відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

20 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписала також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» до договору, укладеного з ОСОБА_1 (а.с. 34).

Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, ОСОБА_1 ознайомлена з фінансовими умовами надання цієї платіжної картки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її особистим підписом.

З вказаної довідки вбачається, що базова процентна ставка (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 % на місяць (30 % річних). Розмір щомісячних платежів та термін їх внесення (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також удовідці встановлено відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів.

Таким чином, сторони ( ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк») погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов за договором від 20 вересня 2011 року.

Отже, підписавши довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів (500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів, суд зазначив, що у заяві від 20 вересня 2011 року не зазначена процентна ставка, та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до довідки про умови кредитування сторони обумовили та погодили розмір відсоткової ставки, а саме - 2,5 % на місяць (30 % річних) на залишок заборгованості, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів (500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при вирішенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення відсотків за користування кредитом та штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів, оскільки сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, що підписані особисто позичальником ОСОБА_1 20 вересня 2011 року ( а.с. 34), яка відповідно до паспорту громадянина України, виданого 03 липня 2012 року, змінила прізвище на « ОСОБА_1 » ( а.с. 8- 10.

Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість за нарахованими відсотками була включена банком до іншої складової заборгованості - тіла кредиту, а підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками - відсутні, враховуючи наступне.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року, заборгованість по тілу кредиту станом на 01 червня 2015 року складала 8224, 35 грн.

Відповідно до графи «Витрати клієнтом кредитних коштів», що наведена у розрахунку, загальна сума фактично отриманих відповідачем кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 31.05.2020 року складає 7584 грн. 79 коп.

Отже, загальна сума отриманих відповідачем кредитних коштів (тіло кредиту) становить: 8224 грн. 35 коп. + 7584 грн. 79 коп. = 15 809 грн. 14 коп.

Разом з тим, розрахунок заборгованості містить графу «Відсотки погашені за рахунок кредиту», відповідно до якої позивачем також включено до тіла кредиту суму нарахованих відсотків за період з 01.06.2015 року по 31.05.2020 року в загальному розмірі 13 857, 88 грн.

Таким чином, загальна сума кредиту, відповідно до розрахунку становить: 15 809, 14 грн., (фактичні витрати клієнтом кредитних коштів) + 13 857, 88 грн., (відсотки нараховані банком та включені у тіло кредиту) = 29 667 грн. 02 коп.

Відповідно до вказаного розрахунку відповідачем за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року було погашено заборгованості: за поточним тілом кредиту - 21 603 грн. 75 коп. та за простроченим тілом кредиту - 785, 23 грн. За період з 01.07.2019 року по 31.05.2020 року відповідачем погашено заборгованості за поточним тілом кредиту 4,15 грн.

Отже позичальником за період з 01.06.2015 року по 31.05.2020 року погашено заборгованості в загальному розмірі 22 393 грн. 13 коп., що також відображено у розрахунку заборгованості та виписці по рахунку.

В позовній заяві та в розрахунку зазначено, що залишок непогашеної заборгованості по тілу кредиту становить 7273 грн. 89 коп.

Однак, колегією суддів встановлено, що відповідно до вказаного розрахунку, зазначена сума фактично складається з тіла кредиту та нарахованих відсотків, виходячи з наступного розрахунку : 15 809, 14 грн., (витрати клієнтом кредитних коштів) + 13 857, 88 грн., (відсотки нараховані банком та включені у тіло кредиту), що разом складає суму 29 667 грн. 02 коп. Враховуючи, що відповідачем було сплачено на погашення кредитної заборгованості 22 393 грн. 13 коп., то непогашена сума заборгованості, яка включає тіло кредиту та відсотки за користування кредитом, становить: 29 667 грн. 02 коп. - 22 393 грн. 13 коп. = 7273 грн. 89 коп.

Таким чином, заборгованість за відсотками за користування кредитом була включена банком до заборгованості по кредиту (тілу кредиту), яку стягнуто оскаржуваним рішенням суду.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, доданому позивачем до позовної заяви, позивачем зазначено, що заборгованість відповідача за простроченими відсотками станом на 31.05.2020 року становить 3330 грн. 01 коп.

Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості, прострочені відсотки на суму 3330 грн. 01 коп. були нараховані банком за період з 01 вересня 2019 року по 01 лютого 2020 року.

Проте такий розрахунок не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки вказана сума процентів нарахована як на фактичні витрати кредитних коштів, так і на суму нарахованих відсотків за попередній період ( з 01.07.2015 року по 30.06.2019 року), що включені до тіла кредиту. Крім того, зазначені відсотки нараховувались за ставкою 84% річних, що не було узгоджено сторонами при підписанні анкети-заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості по прострочених процентах не відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору, оскільки банк не мав права в односторонньому порядку здійснювати підвищення відсоткової ставки за кредитом.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи розмір і порядок нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України, посилався на зміни, внесені 01.03.2019 року до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг, за якими у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України відсотки встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Проте матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг від 01.04.2019 року щодо нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

Згідно з ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, оскільки строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено в анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.

Крім того, наведена в довідці про умови кредитування інформація не містить даних щодо конкретно визначеного строку кредитування, тоді як відповідно до довідки позивача (а.с. 32), відповідачу видана остання перевипущена кредитна картка № НОМЕР_1 строком дії до 11/21.

Виходячи з викладеного, позивачем не доведено, з якого терміну починається прострочення виконання зобов`язання для погашення кредиту у повному обсязі, враховуючи, що картка діє до листопада 2021 року, тоді як позивач почав нараховувати проценти за ставкою 84% річних за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту з 01.07.2019 року.

Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду в його мотивувальній частині щодо правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками ( 3330 грн. 01 коп.) та заборгованості за відсотками на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України ( 484 грн. 01 коп.).

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної частини.

Разом з тим, як вбачається з довідки про умови кредитування від 20.09.2011 року, розмір щомісячних платежів по кредиту, включаючи плату за користування кредитом, повинен становити 7% заборгованості, але не менше 50 грн. щомісячно. За порушення вказаних умов передбачено штраф у розмірі 500 грн. ( фіксована частина) та 5% від суми заборгованості.

Отже, на підставі підписаної відповідачем довідки про умови кредитування також підлягає стягненню з відповідача штраф за порушення строків погашення щомісячних платежів по кредиту у розмірі 500 грн. ( фіксована частина) та 367 грн.70 коп. (процентна складова - 5% від суми задоволених позовних вимог (5% х 7273 грн. 89 коп.), а всього - 867 грн. 70 коп.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу і ухвалення нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків погашення щомісячних платежів по кредиту в розмірі 867 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків - змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів та прийняти в цій частині постанову :

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму штрафу за порушення строків погашення кредиту в розмірі 867 ( вісімсот шістдесят сім) грн. 70 коп.

В іншій частині рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року - залишити без змін.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.