Справа № 296/1950/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р.м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Анциборенко Н.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ТзОВ "Фінансова компанія "Амбрелла" (м.Київ, вул. Січових Стрільців, 77), ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (м.Київ, вул. Ігора Сікорського, 8), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Пономарьова Дар`я Володимирівна ( АДРЕСА_2 ), про визнання правочину недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

04.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом і просить визнати недійсним правочин, а саме договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 від 29.01.2021 за №175, який укладено між ТзОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" та ТзОВ "Фінансова компанія "Амбрелла", який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В..

19.07.2021 представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви зазначає, що станом на 06.07.2021 спірна квартира була відчужена шляхом продажу квартири. Новим власником є ОСОБА_2 , тому позивачем в порядку ст.51 ЦПК України подана заява про залучення ОСОБА_2 до участі в розгляді справи в якості співвідповідача. У зв`язку з суттєвою зміною обставин справи позивач позбавлена права власності на іпотечне майно та жодним чином не може впливати або обмежити права ОСОБА_2 на відчуження іпотечного майна, тому є обґрунтовані підстави вважати, що новий власник у подальшому так само відчужить майно, що призведе до утруднення виконання прийнятого в подальшому рішення.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.ч.6, 8 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як зазначає позивач у позовній заяві заявлені ним позовні вимоги є вимогами немайнового характеру та позовна заява про визнання договору недійсним подається без вимоги застосування наслідків ст.216 ЦК України. Оскільки позивачем не зазначено доказів на підтвердження того, що дана квартира за можливим позитивним рішенням суду у справі з приводу заявлених позовних вимог підлягатиме виконанню саме за рахунок квартири АДРЕСА_4 або підлягатиме передачі позивачу, томувідсутні достатні правові підстави для забезпечення позову. Крім того, позивачем не заявлено позовної вимоги майнового характеру, у тому числі щодо розпорядження вказаною квартирою, що підтверджується також відсутністю у позовній заяві ціни позову майнового характеру. Отже на час розгляду заяви заявником не доведено наявність передбачених ст.149 ЦПК України підстав для забезпечення позову, тому заява задоволенню не підлягає.

Крім того, ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 19.07.2021 у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 відмовлено, а ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

При цьому позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з окремим позовом саме майнового характеру до ОСОБА_2 та відповідно звернутися з заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149, 150-153 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суду м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Н. М. Анциборенко