Справа № 458/468/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Коліщук З.М.,

секретар судового засідання Матківська Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

з участю позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Миньо М.М. та відповідача ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що є власником батьківського житлового будинку АДРЕСА_1 та проживає в ньому з дня свого народження.

Ще за життя її батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрував у вказаному житловому будинку ОСОБА_2 чоловіка своєї дочки ОСОБА_5 .

Підставою для реєстрації став договір безкоштовного найму житла від 15.12.2005, укладений між батьком та ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 ніколи в цьому будинку не проживав та не проживає, комунальних послуг не сплачував, особисті речі не зберігав, реєстрація була потрібна для отримання більшого розміру пенсії як жителя гірського району. Інколи приїжджав за вказаною адресою погостювати.

У 2015 році збіг термін дії тимчасової реєстрації відповідача, але на прохання сестри, дозволила продовжити реєстрацію ОСОБА_2 , який зі своєю дружиною лише приїжджав в гості, але постійно проживав в АДРЕСА_2 .

На даний час позивач виявила бажання подарувати будинок сину, який проживає разом з нею у вказаному житловому будинку та не бажає, щоб в ньому був зареєстрований ОСОБА_2 .

Оскільки ОСОБА_2 добровільно зніматися з реєстрації в житловому будинку, який належить ОСОБА_1 , не бажає, то для вирішення вказаного питання позивач звернулася до суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Миньо М.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову та пояснив, що періодично приїжджав разом з дружиною в гості до позивача у АДРЕСА_1 . Після смерті дружини, яка була сестрою позивача, часто приїжджав на могилу покійної дружини, яка похована на кладовищі с. Ясениця. Пояснив, що на даний час проживає в гуртожитку у АДРЕСА_3 , де йому на праві власності належить кімната. У м. Дрогобич також мав у власності квартиру, яку подарував у 2021 році своєму онукові. На даний час не має змоги постійно проживати у будинку позивача в с. Ясениця, оскільки, як особа з інвалідністю другої групи, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, змушений постійно перебувати під наглядом кваліфікованих лікарів, яких у с. Ясениця Самбірського району Львівської області немає.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований на проживання з 01.06.2016 у АДРЕСА_1 /арк. справи 25/.

15.12.2005 між ОСОБА_4 (батьком позивача) та ОСОБА_2 був укладений договір найму житлового будинку у с. Ясениця Турківського району Львівської області строком на 10 років /арк. справи 17/.

Відповідно до відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 261295993 від 14.06.2021, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 з 21.01.2016 належить ОСОБА_1 /арк. справи 8-9/.

Із довідки № 192 від 09.06.2021, акту від 09.06.2021 та довідки про склад сім`ї № 193 від 09.06.2021, які складені старостою сіл Ясениця, Ясенка-Стецьова та Кіндратів Самбірського району Львівської області ОСОБА_6 відомо, що ОСОБА_2 , 1945 року народження, зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 , але з часу реєстрації у вказаному будинку не проживає та не є членом сім`ї власника будинку ОСОБА_1 /арк. справи 21, 22, 31/.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 261296050 від 13.06.2021 ОСОБА_2 належить на праві власності кімната у АДРЕСА_3 /арк. справи 10/.

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_1 показала, що відповідач із дня реєстрації у її житловому будинку не проживав, не користувався ним, а лише приїжджав зі своєю дружиною, яка є сестрою позивача, до неї в гості на свята, а після смерті сестри - на її могилу. ОСОБА_2 ніколи не сплачував комунальних послуг та не мав ключів від будинку.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є сусідами ОСОБА_1 , підтвердили, що ОСОБА_3 ніколи не проживав у житловому будинку ОСОБА_1 , який знаходиться у АДРЕСА_1 , лише зрідка приїжджав з дружиною до позивача в гості на свята.

У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх показання відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних у справі доказах.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

У статті 386 ЦК України зазначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши подані докази, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодного доказу щодо проживання та користування спірним житловим будинком, а також того, що він є членом сім`ї позивача та пов`язаний спільним побутом.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, АДРЕСА_1 і проживає у ньому зі своєю сім`єю, а відповідач ніколи у зазначеному будинку не проживав, не користувався, відсутні у ньому його особисті речі, хоча перешкод у користуванні житлом ОСОБА_1 не чинила, а відтак ОСОБА_2 втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язаний, а тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем на право користування житловим будинком, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач не є членом її сім`ї, втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляє, має своє власне житло, а тому суд дійшов висновку, що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом.

Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються із судового збору в розмірі 908 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 5500 грн, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 908 грн.

Так, згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судових витрат, так як є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджено пенсійним посвідчення серії НОМЕР_1 від 10.05.2017 /арк. справи 70/, а тому вказані витрати не підлягають стягненню з відповідача, а їх слід компенсувати позивачу за рахунок держави.

Згідно з ч. 1, 2, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат судом враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 квітня 2020 року в справі №727/4597/19, зазначено, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

З матеріалів справи видно, що понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 гривень у даній справі підтверджуються договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № 21-06-21 від 22.06.2021, актом прймання-передачі наданих юридичних послуг (звіт про надані юридичні послуги) № 21-06-21-1 від 09.09.2021 (складення позовної заяви 1,5 год. 1500 грн, участь у 4 судових засіданнях 4000 грн, всього 5500 грн.), квитанцією до прибуткового касового ордера №21-06-21-1 від 09.09.2021, які підтверджують здійснення оплати позивачем витрат на оплату послуг адвоката в сумі 5500 грн.

Однак, зважаючи на те, що адвокат Миньо М.М. безпосередньо брав участь в судових засіданнях тричі: 02.08.2021, 03.09.2021 та 09.09.2021, враховуючи те, що відповідач є пенсіонером, особою з інвалідністю 2 другої групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з конкретних обставин справи, її складності, фінансового стану відповідача, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3500 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27.03.1996 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Компенсувати сплачений позивачем ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 гривень за рахунок держави.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 27.03.1996 року Галицьким РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Миньо Микола Миколайович, адреса робочого місця: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації у АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 13 вересня 2021 року.

Суддя З.М. Коліщук