Справа № 296/8615/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права постійного користування кімнатою та проживання у ній, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право постійного проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проживає з 15.04.1987 року в гуртожитку по АДРЕСА_2 . У зв`язку з реорганізацією гуртожитку на гуртожиток сімейного типу його перевели у кімнату № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 . З 21.11.2007 року він зареєстрований за вказаною адресою та 12.12.2019 року за його заявою було відкрито особовий рахунок. Зазначив, що оскільки він більше п`яти років є основним наймачем вказаної кімнати гуртожитку, на законних підставах проживає, зареєстрований та користується вказаним житлом, не має іншого власного житла, а тому йому надано право оформити право власності на займану кімнати. З цього приводу він звернувся до Житомирської міської ради, проте, йому було надано роз`яснення, що він має звернутися до суду за захистом свої прав, оскільки громадською комісією з житлових питань при міськвиконкомі не погоджено питання видачі йому ордеру. При цьому зазначено, що кімната № НОМЕР_1 не є вільною і ордер на неї не може бути видано. Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою, оскільки визнання права проживання та користування на законних підставах основного наймача відповідною кімнатою гуртожитку є умовою для реалізації ним права на приватизацію житла у гуртожитку, а отже реалізації конституційного права на житло, у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

30.10.2020 року ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

За результатами підготовчого засідання, протокольною ухвалою суду від 25.01.2021 р. підготовче провадження було закрито та призначено судовий розгляд (а.с.39).

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Вказав, що тривалий час проживає та зареєстрований у кімнаті, однак громадська комісія з житлових питань при міськвиконкомі відмовляється погоджувати видачу ордера з тих підстав, що кімната не є вільною, оскільки зайнята позивачем. Зазначив, що заселявся в кімнату правомірно, коли працював на підприємстві "Завод станки-Автомати". Через постійні реорганізації підприємства не зміг отримати копію ордеру, на підставі якого заселився. Проживав у кімнаті разом з іншим мешканцем - ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. На даний час в кімнаті проживає він один, сплачує усі комунальні платежі.

Представник Житомирської міської ради та Виконавчого комітету Житомирської міської ради подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Житомирської міської ради та її виконавчого комітету. Проти позову заперечують, з підстав зазначених у відзиві (а.с.46).

У своєму відзиві на позовну заяву представник Виконавчого комітету Житомирської міської ради Гущина В.С. просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з тих підстав, що у позивача відсутній ордер, і тому відсутні підстави для приватизації даного житла (а.с.33-43).

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 21.11.2007 року, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 виданого 23.12.2003 року Житомирським МВ УМВС України в Житомирській області (а.с.3) та довідкою ОСББ «Шевченка 43» за №62/09 (а.с.6), згідно якої ОСОБА_1 проживає постійно, прописаний один в АДРЕСА_3 .

Позивач є наймачем вищевказаної кімнати та фактично користуються нею з 21.11.2007 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Шевченка 43» за №62/09 (а.с.6), випискою з домової книги (а.с.7) та довідкою про відкриття особового рахунку на гр. ОСОБА_1 (а.с.9), а також сплачує житлово-комунальні послуги.

Згідно акту №3 від 07.10.2020 року, затвердженого головою ОСББ «Шевченка 43» Остапчук В.В., ОСОБА_1 фактично (дійсно) проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 16 квітня 1987 року (а.с.16).

Відповідно довідки Виконавчого комітету Житомирської міської ради №341 від 22.09.2020 року, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у міськвиконкомі в загальній черзі за №815 з 22.10.1991 року рішення №355 (а.с.14).

Разом з тим, при зверненні до Виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо видачі ордеру на кімнату № НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_2 , уповноваженому наймачу житлового приміщення ОСОБА_1 було повідомлено, що ордер може бути видано лише на вільне приміщення, а оскільки останній тривалий час проживає у кімнаті АДРЕСА_1 , комісією не погоджене питання видачі ордера на займане житло. Водночас роз`яснено, що за захистом свої прав він може звернутися до суду (а.с.5).

Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки).

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку.

На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Як встановлено судом, зареєстрованим постійним місцем проживання позивача є колишній гуртожиток по АДРЕСА_3 .

Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у колишньому гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому.

Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ норми ЖК України в листі від 01.08.2013 року «Аналіз судової практики застосування Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" визначив, що при вирішенні деяких справ, відсутність спеціального ордера на вселення у житлове приміщення гуртожитку не було підставою для виселення громадян з гуртожитків без надання іншого житлового приміщення. Суди враховували, що житлове приміщення в гуртожитку надавалося за спільним рішенням адміністрації підприємства і профкому, відповідачі перебували у трудових відносинах із підприємством та (або) припиняли роботу з підстав, визначених частиною третьою статті 132 ЖК УРСР, зареєстровані відповідно до закону та не мають іншого житла. Таку позицію можна вважати правильною оскільки спеціальний ордер на вселення у житлове приміщення в гуртожитку видається адміністрацією підприємства, установи, організації, які не завжди добросовісно виконували покладені на них обов`язки.

При цьому відомості, що вселення позивача у гуртожиток і проживання у кімнаті відбулося без дотримання законних підставах - відсутні, а отримання спеціального ордеру є лише формалізованим підтвердженням наявності такого рішення.

Таким чином, відсутність ордеру на жилу площу в гуртожитку, створює перешкоди позивачу у реалізації його права на приватизацію кімнати у гуртожитку, оскільки він не може документально засвідчити (надати ордер), що проживає і користується жилим приміщенням на законних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 1 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на житло.

Згідно ст. 6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Згідно ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Згідно ч. 1 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_2 , є жилим, в ньому створено ОСББ, позивач правомірно вселився в кімнату № НОМЕР_1 та згідно зібраних доказів проживає в ній постійно на умовах найму.

Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно ч.1 ст. 10 ЦК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно ч.2 ст. 5 ЦК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивач позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення права проживання та користування на законних підставах наймача у відповідній кімнаті, є необхідним для реалізації його права на приватизацію житла, разом з тим, виходячи з того, що правомірність вселення, проживання та користування житлом на умовах найму не може вважатися абсолютним правом до моменту набуття права власності на вказане житло, суд вважає, що права позивача підлягають захисту шляхом встановлення факту проживання у кімнаті на правових підставах та визнання права користування житлом .

Таки чином позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити частково.

Встановити факт проживання на правових підставах у кімнаті № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21.11.2007 року.

Визнати право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 21.11.2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

.

Відповідач: Житомирська міської ради, адреса: м.Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, буд.4/2, .

Відповідач: Виконавчий комітет Житомирської міської ради, адреса: м.Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, буд.4/2, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення : 05.04.2021.