Справа № 487/3843/20
Провадження № 2/487/408/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Темнікової А.О., за участю секретаря судового засідання Демиденко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання зобов`язання частково припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 08.07.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , про визнання зобов`язання частково припиненим за договором асоційованого членства №497/1 від 29.10.2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.10.2016 року між виробничим кооперативом «САП ЕФЕК», в особі голови правління Мілюхіна Євгена Анатолійовича, діючого на основі статуту, та ОСОБА_2 було укладено договір асоційованого членства № 497/1. Згідно даного договору, особа, що надала заяву про вступ, зобов`язана внести вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених Статутом ВК «САПЕФЕК». Розмір внесеного відповідачем паю за договором становить: 115 000 доларів США. Відповідно до п. 8.2. Договору, ВК «САПЕФЕК» зобов`язаний протягом від 1 (одного) календарного дня до 1 календарного місяця, з моменту оплати асоційованим членом вступного внеску і паю, зазначеного в пункті 12 цього Договору, внести асоційованого члена до реєстру асоційованого членства в ВК «САПЕФЕК» і здійснити виплату. Незважаючи на те, що договір асоційованого членства № 497/1 було укладено між виробничим кооперативом «САП ЕФЕК», в особі голови правління Мілюхіна Євгена Анатолійовича, діючого на основі статуту, та ОСОБА_2 , відповідач вимагав повернення коштів саме від ОСОБА_1 , як голови правління «САП ЕФЕК». Тому ОСОБА_1 здійснив виплату коштів ОСОБА_2 в повному обсязі за договором в листопаді 2016 року. Так, позивачем з метою виконання зобов`язання було здійснено виплату коштів ОСОБА_3 в повному обсязі на загальну суму 115 000 доларів США. Відповідач в загальному не заперечує, що була проведена виплата за даним договором, однак відмовляється визнавати та надати документ (розписку), що підтверджують отримання вищевказаних коштів до моменту підписання нових договорів асоційованого членства (переукладання договорів на новий строк), що укладені на строк з 29.11.2016 року по 29.12.2016 року, тобто за грудень 2016 року. Доказом сплати коштів за договором є саме факт укладенні інших договорів асоційованого членства за грудень 2016 року, наприклад, договори асоційованого членства №590/1 від 29.11.2016 року, №598/1 від 29.11.2016 року, №597/1 від 29.11.2016 року, до діяли до 29.12.2016 року. Отже умовою укладення кожного наступного договору було повне виконання зобов`язань в повному обсязі за попереднім. Таким чином позивач та відповідач співпрацювали декілька місяців перед останнім випадком.

Згідно наданих письмових пояснень представника позивача вказано, що незважаючи на те, що договір був укладений між юридичною особою ВК «САП ЕФЕК» та фізичною особою ОСОБА_3 (як зазначено у поясненнях), ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, діє саме, як фізична особа, у своїх інтересах, адже хоч й підставою для прийняття коштів є зобов`язання саме за договором асоційованого членства, але слід врахувати, що позивач особисто отримував кошти від відповідача, так як на час укладення договору, був головою вказаного виробничого кооперативу. У зв`язку з чим, претензії щодо повернення коштів від відповідача чітко були адресовані саме до ОСОБА_1 , а не до виробничого кооперативу «САП ЕФЕК», тому позивачем було самостійно усвідомлено прийнято рішення повернути весь обсяг суми коштів за відповідним договором. При цьому відповідач визнає дії ОСОБА_1 саме як належне виконання. Відповідно до заяви від 04.05.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В. під № 1111, позивачем передано грошову суму, а третьою особою ОСОБА_4 в свою чергу прийнято дані кошти саме як часткове виконання за договором асоційованого членства 597/1 від 29.11.2016 року, укладений від імені ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ВК «САП ЕФЕК» з інтересах ОСОБА_4 та відповідно за його особисті кошти. Питання стягнення коштів з ВК «САП ЕФЕК» як юридичної особи, взагалі не ставиться, тобто ОСОБА_1 виконує свої особисті зобов`язання перед відповідачем. Права ВК «САП ЕФЕК» за даних обставин жодним чином не порушуються. Отже, позивач повернув частково кошти, у зв`язку чим зобов`язання є частково припиненим. При цьому, норми цивільного законодавства не забороняють виконання зобов`язання третьою особою на користь боржника. Виконання зобов`язань третьою особою допускається, в результаті чого кредитор зобов`язаний прийняти виконання зобов`язань від третьої особи як належне виконання зобов`язань боржником. Договір асоційованого членства № 597/1 було укладено 29 листопада 2016 року між Виробничим кооперативом «САН ЕФЕК». в особі Голови правління Мілюхіна Євгена Анатолійовича, діючого на основі Статуту, та саме ОСОБА_2 . Однак, даний договір хоч і був укладений від імені ОСОБА_2 , але остання діяла виключно в інтересах ОСОБА_3 . Внесення паю у розмірі 415 000, 00 доларів СІІІА було за особисті кошти третьої особи. Відповідно часткове повернення коштів на сьогодні відбувається саме на платіжний рахунок ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Власник корпоративних прав бере участь у капіталі господарської організації, а реалізація правомочностей, які надаються власнику корпоративних прав, надає йому можливість впливати на діяльність господарської організації.

Відповідно під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).

Питання господарської діяльності кооперативів врегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.

Законодавець врегулював приписами статей 95-100 ГК України порядок створення та діяльності виробничих кооперативів, як таких, що є, поміж інших, підприємствами колективної власності, передбачивши водночас існування відповідного закону, що регулює діяльність різних видів кооперативів (частина перша статті 94 ГК України).

Зазначені вище норми ГК України кореспондуються із приписами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо

Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про кооперацію» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

За статтями 20, 21 Закону України «Про кооперацію» для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди. Пайовий фонд - майно кооперативу, що формується за рахунок паїв (у тому числі додаткових) членів та асоційованих членів кооперативу. Неподільний фонд створюється в обов`язковому порядку і формується за рахунок вступних внесків та відрахувань від доходу кооперативу. Цей фонд не може бути розподілений між членами кооперативу, крім випадків, передбачених законом. Порядок відрахувань до неподільного фонду частини доходу визначається статутом кооперативу. Резервний фонд створюється за рахунок відрахувань від доходу кооперативу, перерозподілу неподільного фонду, пожертвувань, безповоротної фінансової допомоги та за рахунок інших не заборонених законом надходжень для покриття можливих втрат (збитків). Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу. Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

У випадку ліквідації кооперативу майно кооперативу, що залишилося після задоволення вимог кредиторів кооперативу, здійснення виплат членам кооперативу паїв та виплат на паї, кооперативних виплат, оплати праці, розрахунків з кооперативним об`єднанням, членом якого він є, розподіляється між членами кооперативу у порядку, визначеному статутом. Майно неподільного фонду не підлягає поділу між його членами і передається за рішенням ліквідаційної комісії іншій (іншим) кооперативній організації (кооперативним організаціям) або зараховується до доходу бюджету. При цьому у рішенні повинні бути визначені напрями використання зазначеного майна (частини шоста та сьома статті 29 Закону України «Про кооперацію».

Особливості діяльності виробничих кооперативів містяться в Законі України «Про кооперацію».

Так, виробничий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних осіб для спільної виробничої або іншої господарської діяльності на засадах їх обов`язкової трудової участі з метою одержання прибутку. Виробничі кооперативи провадять господарську діяльність з метою одержання прибутку. Інші кооперативи надають послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку.

Таким чином, виробничий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює комерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Згідно ст. 14 Закону України «Про кооперацію» у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Відповідно, члени виробничого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічні за змістом висновки у відповідних правовідносинах викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №904/4887/18 (провадження № 12-92гс19), від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19).

Судом встановлено, що 29.10.2016 року між виробничим кооперативом «САП ЕФЕК», в особі голови правління Мілюхіна Євгена Анатолійовича, діючого на основі статуту, та ОСОБА_2 було укладено договір асоційованого членства № 497/1, затверджений рішенням загальних зборів членів ВК «САП ЕФЕК» (протокол від 29.11.2016 року №497/1 до 29.11.2016 року). За змістом вказаного договору, об`єктом пайового інвестиційного вкладу є різні за своєю специфікою та роду діяльності Інтернет ресурси, які входять до уставного фонду виробничим кооперативом «САП ЕФЕК». Розмір внесеного ОСОБА_2 паю за вказаним договором склав 115 000 доларів США.

Згідно заяви від 04.05.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мозолєвою О.В., громадянин ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , гарантував, що ним було отримано в місті Одесі за місцезнаходженням офісу нотаріусу, 31.03.2020 року суму коштів в розмірі 2 968 200 гривень, що за курсом НБУ на дату посвідчення цієї заяви складає 102 000 Євро; 11.04.2020 року суму коштів в розмірі 3 726 600 гривень, що за курсом НБУ на дату посвідчення цієї заяви складає 138 000 Євро; 17.04.2020 року суму коштів в розмірі 1 350 000 гривень, що за курсом НБУ на дату посвідчення цієї заяви складає 50 000 доларів США; 04.05.2020 року суму коштів в розмірі 2 160 000 гривень, що за курсом НБУ на дату посвідчення цієї заяви складає 80 000 доларів США, як часткове повернення паїв по наступним договорам: договір асоційованого членства 590/1 від 29.11.2016 року; договір асоційованого членства 598/1 від 29.11.2016 року; договір асоційованого членства 597/1 від 29.11.2016 року, укладений від імені ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) та ВК «САП ЕФЕК» в його інтересах та відповідно за його особисті кошти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

За змістом зазначених норм матеріального права зобов`язання боржника за його волею може бути покладено ним на іншу особу та у випадку виконання зобов`язання іншою (третьою) особою до цієї особи переходять права та обов`язки кредитора у зобов`язанні.

При цьому підставою для виконання третьою особою зобов`язань за боржника є покладення на цю особу такого зобов`язання боржником як за власною ініціативою останнього, так і за попередньою домовленістю цієї особи з боржником.

Правовий висновок про те, що покладення виконання зобов`язань відповідно до частини першої статті 528 ЦК України є обов`язковим для прийняття кредитором як належного виконання зобов`язань, викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі 6-15цс15, а також в постанові КЦС Верховного Суду № 205/506/17 від 12 грудня 2018 року.

Позивач посилається на те, що він добровільно частково виконав зобов`язання виробничого кооперативу САП ЕФЕК» за договором асоційованого членства № 497/1 від 29.10.2016 р. перед ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_3 , а тому просить визнати частково припиненими зобов`язання за цим договором.

Отже, у разі виконання позивачем зобов`язання за договором, до нього переходять права та обов`язки виробничого кооперативу «САП ЕФЕК» як кредитора у зобов`язанні. При цьому саме зобов`язання залишається таким, що стосується корпоративних прав відповідачки ОСОБА_2 , що обумовлені її асоційованим членством в виробничому кооперативі «САП ЕФЕК», що виникло на підставі даного договору та стосується отримання нею виплат на підставі внесених нею пайових внесків.

Зазначені права асоційованого члена виробничого кооперативу у розумінні ст. 167 ГК України є корпоративними правами, оскільки передбачають зумовлені членством у виробничому кооперативі можливості участі в управлінні ним, отримання певної частки прибутку (дивідендів) та активів цього товариства.

За такого, не зважаючи на те, що позивач звертається до суду як фізична особа, спір, на вирішення якого спрямований заявлений позов, стосується корпоративних прав та обов`язків відповідачки, а тому не зважаючи на суб`єктний склад учасників справи, розгляд даної справи повинен здійснюватися за правилами господарського судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, оскільки спір, який виник між сторонами, пов`язаний з визнанням частково припиненими обов`язків за договором асоційованого членства між виробничим кооперативом та його асоційованим членом, яким було внесено відповідний пай, зазначені відносини є корпоративними та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , про визнання зобов`язання частково припиненим, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та віднесена до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя А.О. Темнікова