Справа № 932/2004/21
Провадження № 2/932/544/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Сі Ес Інвестментс», про стягнення грошових кошів невиплачених при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі Ес Інвестментс», про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 була прийнята на роботу до відповідача згідно наказу № 40/а від 01.09.1997 року на посаду референт з окладом згідно штатного розкладу. 11 січня 2021 року позивач була звільнена з підприємства відповідача у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з нею був проведений розрахунок та видана на руки трудова книжка. Проте відповідачем не була виплачена ОСОБА_1 компенсація за невикористані щорічні відпустки за період 2007-2010 р.р. в розмірі 40 507, 20 грн., компенсація за додаткові щорічні відпустки за період 2007 по 2010 р.р. тривалістю 10 днів без урахування святкових та неробочих днів у розмірі 16 878, 00 грн., компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2011 рік та 2017 рік, де відповідачем вказані дні, що позивач знаходився у відпустці в розмірі 13 080, 45 грн. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з ТОВ «Сі Ес Інвестментс» на свою користь компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 70 465, 65 грн. та судовий збір.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2021 року витребувано від ТОВ «Сі Ес Інвестментс» належним чином засвідчені копії доказів, а саме: довідку про середньомісячну заробітну плату позивача станом на дату звільнення (11 січня 2021 року); розрахунок грошової компенсації за невикористані основні та додаткові щорічні відпустки та суму виплат при звільненні позивача за період з 20.12.2006 р. (дата виходу на роботу позивача після надходження у відпустці по догляду за дитиною до трьох років) по 11 січня 2021 року (дата останнього дня роботи перед звільненням); розрахунковий лист виплати заробітної плати із зазначенням суми виплати вихідної допомоги, заробітної плати, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, та інше, і їх розрахунок.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами щодо недоврахування компенсації за 2011 та 2017 рік у розмірі 13 080, 45 грн. ТОВ «Сі Ес Інвестментс» погоджується. Стосовно вимог щодо неврахування додаткових щорічних відпусток, відповідач погоджується з ними частково, оскільки позивач має право на вказану вище додаткову відпустку, але кількість днів цієї відпустки у 2007-2009 р.р. дорівнює 7 календарних днів, а в 2010 - му році 10 календарних днів, а отже розмір компенсації за 2007-2010 р.р. становить 13 080, 45 грн. Стосовно вимог щодо грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2007, 2008, 2009, 2010 року відповідач не погоджується, оскільки у 2007-му році позивач не була у відпустці, тому має 24 календарних днів відпустки за 2007 рік. У 2008-му році ОСОБА_1 перебувала у відпустці з 26.05.2008 року по 05.06.2008 року, що складає 11 днів, тому розмір невикористаної відпустки за 2008 рік становить 13 календарних днів. У 2009 - му році позивач перебувала у відпустці з 30.03.2009 року по 10.04.2009 року, що відповідає 12 дням відпустки. У 2010 - му році ОСОБА_1 перебувала у відпустці з 01.11.2010 року по 12.11.2010 року, тобто 12 днів. Таким чином, кількість днів невикористаних відпусток за 2007, 2008, 2009, 2010 рік становить 61 день. Отже, компенсація за цей період складає 25 738, 95 грн. З цих підстав відповідач просить задовольнити позов частково, а саме в розмірі 51 899, 85 грн.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представником позивача - адвокатом Прокопенко В.М. подана заява про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позов підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подала заяву про розгляду справи за її відсутності, позов визнає частково.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.09.1997 року ОСОБА_1 згідно наказу № 40/а була прийнята на роботу в Товариство з обмеженою відповідальності «Сі Ес Інвестментс» на посаду референт з окладом згідно штатного розкладу.

11 січня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст.116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки.

Згідно розрахункового листка за грудень 2020 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 421, 95 грн.

11.01.2021 року ОСОБА_1 була видана трудова книжка та проведений розрахунок, проте відповідачем не включено до розрахунку суми компенсації за невикористані позивачем щорічні відпустки, а саме:

за 2007 рік - 24 дні;

за 2008 рік - 13 днів;

за 2009 рік - 12 днів;

за 2010 рік - 12 днів;

Отже, за вищевказані роки позивач має 61 день невикористаної щорічної відпустки, і ці дні мають бути компенсовані ОСОБА_2 . Виходячи з того, що середньоденна заробітна плата складає 421, 95 грн., компенсація становить (61 день Х 421, 95 грн. = 25 738,95 грн.).

Компенсація за 2011 рік та 2017 рік повинна обчислюватись із розрахунку 31 день невикористаної відпустки, 14 і 17 днів відповідно, тобто (31 день Х 421, 95 грн. = 13 080, 45 грн.).

Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 позивач має дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» (в редакції на час виникнення права на відпустку) особам, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). Відтак, позивач мала права на додаткову відпустку у 2007 - му році - 7 днів, у 2008-му році - 7 днів, 2009-му році - 7 днів, у 2010-му році - 10 днів.

Розмір компенсації за невикористану додаткову відпустку згідно ст. 19 Закону України «Про відпустки» становить (7 днів +7 днів + 7 днів + 10 днів = 31 день Х 421, 95 грн. = 13 080,45 грн.) Таким чином, загальний розмір компенсації складає 25 738, 95 грн. + 13 080,45 грн. + 13 080,45 = 51 899, 85 грн.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 80 ЦПК України унормовано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Приймаючи до уваги, що відповідачем визнається не проведення належного розрахунку з ОСОБА_1 в частині компенсації за невикористані позивачем відпустки у розмірі 51 899, 85 грн., суд вважає, що цей факт не потребує доказування, проте правильність розрахунку і обґрунтованість даних сум перевірена судом.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 70 465, 65 грн. за невикористані дні щорічних і додаткових відпусток, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки при розрахунку компенсації позивач вважала, що має по 24 дні невикористаних відпусток за 2007-2010 р.р. Однак у цей період в 2008-му році позивач перебувала у відпустці з 26 травня 2008 р. по 05 червня 2008 року згідно наказу № 12 від 26 травня 2008 року, тобто відпустка склала 11 днів (залишок 13 днів); у 2009-му році перебувала у відпустці з 30 березня 2009 року по 10 квітня 2009 року, відпустка склала 12 днів (залишок 12 днів); у 2010 - му році з 01 листопада 2010 р. по 12 листопада 2010 р. включно, тобто 12 днів (залишок 12 днів). У 2007 - му році позивач має 24 дні невикористаної відпустки.

Таким чином, позивачем помилково розраховано компенсацію за 2007-2010 р.р., а саме замість 61 дня невикористаної відпустки, вказано 96 днів.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

За ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, -наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи-по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми компенсації за невикористану щорічну і додаткову відпустку в розмірі 51 899, 85 грн., що складається із 25 738, 95 грн. - компенсації за невикористані відпустки за період 2007 - 2010 р.р., 13 080, 45 грн. - компенсація за 2011 рік та 2017 рік, 13 080, 45 грн. - компенсація за невикористані додаткові щорічні відпустки.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі 51 899, 85 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 668,74 грн.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 40, 47, 116, 74-83, 238 Кодексу законів про працю України, ст. 1, 2, 19 Закону України «Про відпустки», керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 258, 259, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Товариства з обмеженою відповідальності «СІ ЕС ІНВЕСТМЕНТС» (49044, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 20, ) про стягнення грошових кошів невиплачених при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «СІ ЕС ІНВЕСТМЕНТС» (49044, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму компенсації за невикористану щорічну і додаткову відпустку у розмірі 51 899, 85 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «СІ ЕС ІНВЕСТМЕНТС» (49044, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд. 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 668,74 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участі в судовому засіданні протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.А. Кондрашов