Справа № 201/9615/20
Провадження № 2/201/643/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Батманової В.В.

за участю секретаря Дейнега А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум державної соціальної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

09.10.2020 Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум державної соціальної допомоги.

В позовній заяві позивач посилається на те, що 17.10.2016 та 31.08.2018 відповідач звернулася до позивача із заявою про призначення державної соціальної допомоги відповідно до «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомним сім`ям за принципом «гроші ходять за дитиною»». Заяви було задоволено. У подальшому було встановлено, що право на отримання допомоги відповідач не мала, у зв`язку з чим виникла переплата у такій допомозі. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача надміру сплаченої допомоги в сумі 59 554,64 грн.

Ухвалою судді Батманової В.В. від 12 жовтня 2021 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному провадженні без повідомленням сторін (а.с. № 28).

Ухвалою судді Батманової В.В. від 04 грудня 2020 року суд перейшов до розгляду цивільної справи за позовом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум державної соціальної допомоги в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В наданій суду заяві представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутністю, без фіксування процесу технічними засобами.

Відповідач також надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, надала відзив в якому заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на невірність наданих довідок учбовим закладом в якому навчаються діти, що призвело до хибного висновку про відсутність права на отримання вказаних коштів.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.10.2016 та 31.08.2018 відповідач звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної в м. Дніпрі ради (правонаступником якого є позивач) із заявами про призначення державної соціальної допомоги відповідно до «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батькам-вихователям і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомним сім`ям за принципом «гроші ходять за дитиною»» (а.с.№4-5).

Відповідно довідки Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс №111 «спеціалізована школа-дошкільний навчальний заклад» Дніпропетровської міської ради від 28.09.16 № 1109 ОСОБА_2 є учнем 10-а класу зазначеного закладу з 01.09.2016 по 26.05.2018

Відповідно довідки Дніпровського державного коледжу будівельного-монтажних технологій та архітектури від 21 жовтня 2016 № 2747 ОСОБА_3 дійсно є студентом І курсу цього навчального закладу денної форми навчання, на повному державному утриманні не знаходиться.

Довідкою Дніпровського державного коледжу будівельного-монтажних технологій та архітектури від 15 травня 2017 № 3056 підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно є студентом І курсу цього навчального закладу денної форми навчання, закінчує навчання 30 червня 2019 року. У довідці відсутня інформація щодо знаходження/не знаходження її на повному державному утриманні.

17.10.2018 ОСОБА_1 надала до управління довідку Дніпровського державного коледжу будівельного-монтажних технологій та архітектури 11.10.2018 № 4190, згідно якої ОСОБА_3 з 01.09.2016 по 10.10.2018 дійсно навчалася на денному відділенні за рахунок коштів державного бюджету і знаходилася на повному державному забезпеченні.

Для визначення суперечок, які зазначені у довідках Дніпровського державного коледжу будівельного-монтажних технологій та архітектури 21.10.2016 № 2747 та від 11.10.2018 № 4190 управлінням на ім`я директора було направлено листа від 29.10.2018 № 6794/01-08-01/05-18 з проханням надати довідку щодо перебування ОСОБА_3 на повному чи неповному державному утриманні, та яку з зазначених довідок вважати дійсною.

31.07.2018 на ім`я виконуючого обов`язки начальника УСЗН Соборної районної у місті Дніпрі ради надійшла заява ОСОБА_1 від 31.07.2018 про перерахунок надання державної соціальної допомоги на період навчання її прийомній дитині ОСОБА_2 згідно довідки з місця навчання.

Відповідно довідки про доходи Державного професійно-технічного навчального закладу «Дніпровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» від 05.07.2018 № 648 ОСОБА_2 є ученицею зазначеного закладу, інформація щодо знаходженні/не знаходженні її на повному державному утриманні була відсутня. Тому управлінням на ім`я директора закладу було направлено листа від 29.10.2018 № 6795/01-08-01/05-18 з проханням надати довідку щодо перебування ОСОБА_2 на повному чи неповному державному утриманні, про період та форму навчання.

На запити управління до навчальних закладів надійшов відповіді:

- від Дніпровського державного коледжу будівельно-монтажних технологій та архітектури від 07.12.2018 № 01-11/308 лист з інформацією про те що ОСОБА_3 з 01.09.2016 по 10.10.2018 дійсно навчалася на денному відділенні за рахунок коштів державного бюджету і знаходилася на повному державному забезпеченні;

- від ДПТНЗ «Дніпровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу» довідка від 14.11.2018 № 590 на ім`я ОСОБА_2 де зазначено, що вона з 01.09.2017 до 28.06.2020 дійсно навчається за денною формою навчання і знаходиться на повному державному утриманні.

Враховуючи вищезазначене, та відповідно до п.5, п.8 вищезазначеного Порядку, допомога на дитину, ОСОБА_3 , та грошове забезпечення прийомній матері за період з 01.09.2016 по 31.10.2018, допомога на дитину, ОСОБА_2 , та грошове забезпечення прийомній матері за період з 01.09.2017 по 26.05.2018 на думку позивача підлягають поверненню.

12.12.2019 ОСОБА_1 було направлено листа № 3568/01-15 та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, до цього часу загальна сума в розмірі 59554 грн. 64 коп. на розрахунковий рахунок управління не надійшла.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Позивачем не наведено обов`язкових умови повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги; ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру - судом не встановлені.

Отже, враховуючи соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення суми не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд дійшов висновку, що судові витрати по справі компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованих сум державної соціальної допомоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.В. Батманова