Провадження № 4-с/201/40/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», Фермерське господарство «Рось 14» про визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 14 травня 2021 року надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», Фермерське господарство «Рось 14» про визнання неправомірними та скасування постанов приватного виконавця в якій просив: визнати неправомірними та зобов`язати приватного виконавця округу Київської області Трофименко М.М. скасувати постанови винесенні у виконавчого му провадженні № 65217281 від 20 квітня 2021 року : про відкриття виконавчого провадження № 65217281 з примусового виконання виконавчого листа № 2- 10170/2010 виданого 06 квітня 2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ТОВ ««Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Фермерське господарство «Рось 14» на користь ПАТ комерційний банк «Приватбанк» 1 007 969,61 грн. заборгованість за кредитною угодою від 23 липня 2008 року №207 КМ_В; про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 ; про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні, якою арештовані рахунки в банках ОСОБА_1 ; про стягнення з боржника основної винагороди.

17 липня 2021 року від представника АТ КБ «Приват банк» надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 щодо скасування постанови від 20 квітня 2021 року винесену в рамках виконавчого провадження № 65217281 про стягнення з боржника основної винагороди, оскільки в силу ч. 2 ст. 20 КАС України даний спір підсудний окружному адміністративному суду.

Сторони в судове засідання не з`явилися, що відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Ознайомившись з матеріалами справи та клопотанням представника АТ КБ «Приват банк», суд вважає за необхідне клопотання задовольнити та закрити провадження в частині вимог ОСОБА_1 , щодо скасування постанови від 20 квітня 2021 року винесеної у виконавчому провадженню № 65217281 про стягнення з боржника основної винагороди.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

20 квітня 2021 року постановою приватного виконавця стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 100 796,96 грн., дану постанову ОСОБА_1 вважав винесену в порушення норм діючого законодавства та просив скасувати.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) ЄСПЛ закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76) визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Тобто постанова від 20 квітня 2021 року прийнята приватним виконавцем після набрання чинності зазначеним Законом.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17, у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне вимоги ОСОБА_1 в частині, щодо скасування постанови від 20 квітня 2021 року винесеної у виконавчому провадженню № 65217281 про стягнення з боржника основної винагороди підлягають розгляду в порядку адміністратвиного судочинства, а тому в цій частині провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. 255, 260 суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою ОСОБА_1 в частині скасування постанови від 20 квітня 2021 року винесену в рамках виконавчого провадження № 65217281 про стягнення з боржника основної винагороди закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова