Провадження № 2/643/893/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Сілаєвої Е.О., розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання порядку користування квартирою та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просить визначити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею: 65,8 кв.м.; житловою площею: 44,2 кв.м., наступним чином:

1) виділивши у особисте користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 15,0кв.м. та житлову кімнату площею 13,0 кв.м.;

2) виділивши у особисте користування ОСОБА_3 кімнату площею 16,2кв.м.;

3) визначивши місцем загального користування: коридор площею 9,8кв.м.; вбиральню площею 1,2 кв.м.; ванну кімнату площею 2,1 кв.м.; кухню площею 6,7 кв.м..

Окремою позовною вимогою позивачем заявлено усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_4 права користування належною частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру та зобов`язання ОСОБА_3 не перешкоджати користуванню житловою площею загального та особистого користування. Судові витрати, позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в межах передачі майна боржника стягувачу за виконавчим провадженням у рахунок погашення боргу, вона є власником Ѕ частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відсутні та унеможливлені будь-які домовленості щодо порядку спільного користування житловою квартирою, відсутній фактичний доступ до житлового приміщення, позивачка вимушена звернутися до суду із позовними вимогами про визнання порядку користування квартирою та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні, що є реалізацією права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 10.03.2021 року неналежного відповідача ОСОБА_3 замінено на належного відповідача ОСОБА_2 .

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили слухати справу у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в межах відкритого у Московському відділі державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області виконавчого провадження за номером: 21445498 про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , було передано на реалізацію до електронного торгового майданчика по реалізації майна організатором електронних торгів ДП «Сетам» частку майна боржника Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .

Оскільки нерухоме майно не було реалізовано з електронних торгів, у відповідності до положення ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», Ѕ частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 передано позивачу в рахунок боргу.

Право власності позивачки на Ѕ житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено долученими до матеріалів справи копіями: акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 02.06.2020; постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 22.06.2020; свідоцтва від 22.06.2020; витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №213427108 від 22.06.2020; інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №214221944.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1-2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно до положень ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції передбачається що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, користування житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється відповідачем.

Позивачка не має фактичного доступу до житлової квартири, не може реалізовувати будь-яке володіння, користування та розпорядження майном.

Позивачка не може скористатися своїми правами як власника житла, адже відповідач не надає можливості вселитися до квартири, добровільна згода щодо вирішення порядку користування, збереження та утримання житлової квартири - відсутня.

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положенням п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.95 роз`яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до поверхового плану та експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, загальна площа спірної житлової квартири АДРЕСА_2 складає - 65,8 кв.м. (житлова - 44,2 кв.м.), що включає: три житлові кімнати площею - 13,0 кв.м., 15,0 кв.м. та 16.2. кв.м.; кухню площею - 6,7 кв.м.; вбиральню площею - 1,2 кв.м.; ванну кімнату площею - 2,1 кв.м.; та коридор площею - 9,8 кв.м..

У відповідності до інформації з реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0 від 29.08.2019 місце проживання/перебування за спірною житловою квартирою зареєстровано за громадянами: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Як наголошено самою позивачкою та встановлено судом, право власності відносно житлової квартири, позивачкою буде реалізоване також наданням права використовувати помешкання для власного проживання донькою ОСОБА_6 .

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України по справі №6-1500цс15 від 17.02.2016 та у постанові Верховного Суду України по справі №363/928/16-ц від 03.10.2018,при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Отже, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідальності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, що не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Жодна з кімнат спірної житлової квартири не відповідає встановленим нормам жилої площі для проживання у відповідності до розміру часток у праві власності на майно.

З огляду на поверховий план житлового будинку, рівність власників, вимоги ізоляції, самостійності виходів, розмір житлової площі квартири, розмір частки, із врахуванням того, що донька ОСОБА_7 проживатиме у житловій квартирі разом із позивачкою, позивач має право на володіння і користування жилим приміщенням в квартирі площею 22,1 кв.м..

Суд вважає правильним виділити позивачу у користування житлові кімнати розміром 15,00 кв.м. та 13,00 кв.м..

Відповідно, визначити та виділити відповідачу одну житлову кімнату розміром 16,2 кв.м..

Інші підсобні приміщення: кухню, коридор, вбиральню та ванну кімнату - залишити у спільному користуванні.

Дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Пунктом 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст.155 ЖК Української РСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а відповідно до ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки судом встановлено, що позивачка не має вільного доступу до житлової квартири через перешкоди зі сторони відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом вселення позивача до житлової квартири.

Таким чином, позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем за подачу позову було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн., що підтверджується наявним в матеріалах судової справи оригіналом квитанції.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір у розмірі 1681,60 грн..

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 316-319, 358, 369 ЦК України, ст. ст. 150, 155 ЖК України,ст. ст. 141, 223, 247, 263-264, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею: 65,8 кв.м.; житловою площею: 44,2 кв.м., наступним чином:

1) виділити у особисте користування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) житлову кімнату площею 15,0кв.м. та житлову кімнату площею 13,0 кв.м.;

2) виділити у особисте користування ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) житлову кімнату площею 16,2 кв.м.;

3) визначити місцем загального користування: коридор площею 9,8кв.м.; вбиральню площею 1,2 кв.м.; ванну кімнату площею 2,1 кв.м.; кухню площею 6,7 кв.м.

Зобов`язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 )усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) права користування належною частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру та зобов`язання ОСОБА_3 не перешкоджати користуванню житловою площею загального та особистого користування.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 )на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1681,60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.