Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2356/21 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 69 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

без виклику сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М.

у цивільній справі № 285/2356/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом. Просила розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_1 та визначити місце проживання неповнолітньої дитини з нею. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 16.09.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 349. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачем припинили шлюбні відносини через несумісність характерів, втрату поваги один до одного, відсутність спільних інтересів, вважала, що їхня сім`я розпалася остаточно, поновлення подружніх відносин між ними неможливе. Шлюб носить лише формальний характер, тому позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2021 року позов задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 16.09.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 349, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що ще до ухвалення оскаржуваного рішення вони з дружиною помирилися і не хотіли руйнувати сім`ю та чекали виклику до суду, але рішення було прийнято без їхньої участі. На даний час вони з дружиною порозумілися та хочуть зберегти сім`ю. Крім цього вказує, що є інвалідом 2-ї групи, проте оскаржуваним рішенням з нього стягнуто на користь держави судовий збір.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.09.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 349, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливим. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено.

При цьому суд обґрунтовано керувався положеннями п.3 ч.2 ст.18,51, ч.1 ст.110 СК України, згідно яких дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України закріплено основний принцип перебування чоловіка і жінки у шлюбі - добровільність. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За приписами ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин та приймаючи до уваги, що позивачка у позовній заяві запевнила суд про те, що її рішення про розірвання шлюбу є остаточним і поновлення подружніх відносин між ними неможливе, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Такі висновки суду відповідачем не спростовано.

Позивачкою не надано до апеляційного суду будь-яких пояснень з приводу визнання доводів апеляційної скарги.

Тому апеляційний суд не знаходить підстав для її задоволення в частині вимог, що стосуються суті спору.

Разом з тим, суд помилково стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Так, згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідач має інвалідність 2 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №015861 він звільнений від сплати судового збору (а.с.22).

У зв`язку з наведеним та відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2021 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Витрати по оплаті судового збору за розгляд цієї справи в суді першої інстанції віднести на рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: