Провадження № 22-ц/812/1491/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 490/8094/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку за правилами письмового провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на повнолітню доньку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 28 квітня 2021 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено12 травня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, та додаткових витрат.

Позивач зазначав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 1998 року, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні. До досягнення донькою повнолітння відповідачка мала обов`язок щодо сплати аліментів за судовим рішення. З вересня 2017 року ОСОБА_4 продовжує навчання у Харьківському національному університету радіоелектроніки (згодом перейшла до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету), власних джерел доходу не має та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги батьків. Всі витрати на забезпечення продовження навчання доньки несе тільки він. Добровільно ОСОБА_2 матеріального утримання доньці не надає.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 потребує допомоги батьків, а відповідачка спроможна надавати утримання, бо займається підприємницькою діяльністю, отримує доходи від оренди нежитлових приміщень, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь аліменти на доньку в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідачки щомісяця, починаючи з дня подання заяви на весь період навчання до досягнення 23 років, стягнути додаткові витрати в розмірі 22800 грн. витрат на оплату за навчання, 14280 грн. витрат на проживання у гуртожитку, а також 5 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на те, що у зв`язку з повноліттям доньки ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі про стягнення аліментів; позивач не надав доказів, що донька перебуває на його утриманні та позбавлена можливості працювати у вільній від навчання час. До того ж ОСОБА_5 погано до неї ставиться, веде розгульне життя, а тому повинна самостійно себе забезпечувати.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 заперечував доводи відповідачки щодо відсутності підстав для задоволення його вимог.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на повнолітню доньку ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно за період з 18 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року та з 1 вересня 2019 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення 23-річного віку за умов продовження навчання. У задоволенні інших вимог відмовлено. З ОСОБА_2 стягнуто 5000 грн. витрат на правничу допомогу та 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Апелянт зазначала, що справу розглянуто у її відсутності, що є порушенням вимог процесуального законодавства та її права на доступ до суду; позивачем не надано доказів вартості навчання доньки, необхідності таких витрат, неможливості працювати та отримувати дохід; недоведено, що такі витрати несе позивач. Суд не взяв до уваги, що донька ставиться до неї без належної поваги, а позивач зруйнував її бізнес, що позбавляє її можливості забезпечити навіть себе. Питання про відшкодування витрат на правничу допомогу вирішено судом без дотримання вимог статті 137 ЦПК, а позивачем не надано доказів їх звернення за безоплатною правовою допомогою.

Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористався.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається апеляційним судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає лише частковому задоволенню (в частині витрат на правничу допомогу) за таких підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства.

Статтею 199 СК передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Так, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу (пункт 2 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів")

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно зі статтею 200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За правилами статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами частин 1, 4 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Отже, предметом доказування у такому позові є як факт, що донька (син) потребує матеріальної допомоги батьків у зв`язку з проходженням навчання, так і факт спроможності відповідача надавати таку допомогу.

За правилами статей 79, 80 ЦПК достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Донька проживає з батьком.

З червня 2016 року ОСОБА_2 сплачувала аліменти на неповнолітню доньку за судовим рішенням (а.с.12).

З вересня 2017 року ОСОБА_5 навчалась у Харківському національному університеті радіоелектроніки (2017-2018 роки ) (а.с.9,64), а з вересня 2019 року - у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті на контрактній основі. Термін закінчення навчання - червень 2023 рік (а.с.118-119).

За договором про надання освітніх послуг вартість навчання за період 2019-2023 років становить 45 600 грн. (а.с.117). На платній основі ОСОБА_5 користується студентським гуртожитком (а.с.170).

Відомостей про особисті джерела доходу справи не містить.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 на період навчання потребує матеріальної підтримки батьків відповідає обставинам справи.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 є здоровою, працездатною особою зі статусом підприємця, має у власності нежитлові приміщення, які перебувають в оренді, та отримує щомісячну орендну плату (а.с.161-169).

Доказів того, що рівень її доходів не дозволяє надавати матеріальну допомогу доньці, відповідачка суду не надала, а докази отримання нею доходу, які надав суду позивач, не спростувала.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_2 спроможна надавати утримання доньці на період її навчання допомогу доньці, ОСОБА_2 суду не надала.

Посилання апелянта на те, що донька безвідповідально ставиться до навчання, пропускає заняття, змінює учбові заклади тощо не мають правового значення, оскільки не звільняють батьків від обов`язку утримувати доньку на період її дійсного навчання.

Виходить за межі предмету доказування у таких справах і можливість або неможливість студента отримати роботу на умовах неповного робочого дня, оскільки такі умови для застосування правил статті 199 СК закон не передбачає.

Не впливає на цей обов`язок і характер взаємовідносин між матір`ю та донькою, на що посилається ОСОБА_2 .

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення і численні звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів щодо вчинення ОСОБА_1 злочинів. Оцінка цих виходить за межі предмету доказування у справах про стягнення аліментів за статтею 199 СК.

Не встановлено апеляційним судом і таких порушень судом першої інстанції норм процесуального права (розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника), які були би достатньою підставою для скасування судового рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що справа перебувала в провадженні суду першої інстанції з вересня 2017 року.

Протягом цього часу розгляд справи неодноразово відкладався переважно за заявами відповідачки та її представника. Такі заяви надходили до суду 14 листопада та 12 грудня 2017 року, 26 вересня 2019 року, 29 вересня 2020 року, 10 березня 2021 року (а.с.27, 35, 98, 129, 155, 156).

У судове засідання 28 квітня 2021 року надійшла чергова заява представника ОСОБА_2 - адвоката Ютовця О.О. про перенесення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника (а.с.157).

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилась.

Відповідно до правил частини 4 статті 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Отже, за вказаних обставин вирішення судом справи 28 квітня 2021 року у відсутності відповідачки ОСОБА_2 та її представника, які повторно не з`явились у судове засідання, відповідає обставинам справи та вимогам статті 223 ЦПК.

Передача справи іншому судді, на що посилається апелянт, не спростовує процесуальних дій по справі, вчинених раніше, та не може вважатись перешкодою для застосування правил вказаної норми.

До того ж, суд у тому ж складі (головуючий Гуденко О.А.) вже вирішував питання про відкладення розгляду справи 10 березня 2021 року (а.с.155,156).

Розгляд справи 28 квітня 2021 року здійснено судом на підставі наявних у справі доказів з урахуванням відзиву ОСОБА_2 на позов, її заперечень, заяв, клопотань та наданих відповідачкою документів.

За цих обставин розгляд судом справи 28 квітня 2021 року у відсутності ОСОБА_2 та її представника не може вважатись порушенням права на доступ до суду.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості розміру аліментів, визначеного судом першої інстанції, апеляційний суд відповідно до вимог статті 182 СК враховує той факт, що ОСОБА_2 не має інших утриманців та має у власності рухоме та нерухому майно.

Підстав, які би свідчили про невідповідність розміру аліментів вимогам сімейного законодавства, апелянт не зазначає.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що пропорційним та відповідним меті встановлення правил статті 199 СК буде утримання повнолітньої доньки на період її навчання в розмірі 1/4 частки доходів ОСОБА_2 .

Підстав для скасування судового рішення по суті спору та відмови в позові не встановлено.

Разом з тим, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив умови для відшкодування позивачеві його витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., вважаючи їх обґрунтованими, пропорційними та доведеними

Так, відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає, поряд з іншими документами, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Європейський Суд з прав людини у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) та інш. неодноразово підкреслював, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Проте матеріали справи будь-якого опису виконаних адвокатом робіт або відповідного акту не містять.

Відсутність зазначених документів перешкоджає визначенню реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію співмірності та розумності їхнього розміру.

Отже, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду про наявність достатніх підстав для відшкодування позивачеві ОСОБА_1 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 374 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2021 року скасувати в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

повну постанову складено 15 вересня 2021 року