Справа № 428/3187/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Корнєвої Ю.П.,

представника позивача Матусевича Р.М. ,

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції в Луганській області до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, виселення та зобов`язання знятися з реєстраційного обліку, за участю Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії

1.1. Головне управління Національної поліції в Луганській області звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.02.2017 згідно з протоколом № 4 засідання житлової комісії ГУНП в Луганській області, було розглянуто рапорт ОСОБА_4 від 02.02.2017 щодо виділення службового житлового приміщення на склад сім`ї з 4 осіб: він, дружина - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_6 та батько - ОСОБА_7 та ухвалене рішення надати службову трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , підполковнику поліції ОСОБА_4 , начальнику Управління превентивної діяльності ГУНП в Луганській області, на склад сім`ї з чотирьох осіб: він, дружина - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_6 та батько - ОСОБА_7 . В свою чергу, відповідно до рапорту ОСОБА_4 від 13.02.2017, останньому було роз`яснено особливості договору найму службового жилого приміщення та відповідач взяв на себе зобов`язання у разі звільнення або переведення з ГУНП в Луганській області висилитися зі службового жилого приміщення.

31.03.2017 Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради ОСОБА_4. з сім`єю з двох осіб а саме: дружина - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_6 було видано ордер на жиле приміщення № 11 на право зайняття службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . З акту «Про введення в експлуатацію основних засобів» від 08.06.2017 вбачається, що було ведено в експлуатацію службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом ГУНП в Луганській області № 8 о/с від 07.11.2015, відповідно до пункту 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» було призначено таким, що прибув з Міністерства внутрішніх справ в порядку переатестування, ОСОБА_4 на посаду першого заступника начальника Біловодського ВП ГУНП в Луганській області з 07.11.2015 року. Наказом ГУНП в Луганській області № 521 о/с від 25.10.2018 року ОСОБА_4 було переведено до Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України з 04.10.2018. Стаж служби ОСОБА_4 у підрозділах юридичної особи публічного права - Головного управління Національної поліції в Луганській області () склав менш ніж три роки. Проте, ОСОБА_4 не входить до зазначеного у ст. 125 ЖК України та у п. 35 Положення переліку осіб, яких не може бути виселено, оскільки він не пропрацював на посадах у підрозділах юридичної особи публічного права - Головного управління Національної поліції в Луганській області () більше десяти років та не отримав за час роботи на цих посадах будь-яких пільг, про які зазначено вище. Таким чином ОСОБА_4 та члени його сім`ї, а саме: дружина - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_6 втратили право на користування службовим жилим приміщенням.

25.02.2019 на адресу ОСОБА_4 було направлено лист ГУНП в Луганській області № 1167/111/57/05-2019 від 25.02.2019 із вимогою звільнити вищевказане службове жиле приміщення. 19.03.2019 ГУНП в Луганській області отримало лист ОСОБА_4 від 14.03.2019, яким останній відмовився звільнити приміщення службової квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з втратою відповідачами, а саме ОСОБА_4 та членами його сім`ї: дружиною - ОСОБА_5 та сином - ОСОБА_6 права на користування службовим жилим приміщенням, останні перешкоджають ГУНП в Луганській області вільно користуватися та володіти своїм майном, тобто використовувати службову 3-х кімнатну квартиру для проживання діючих працівників поліції, які виконують свої службові обов`язки на території обслуговування Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області та працівників ГУНП в Луганській області. Отже, ГУНП в Луганській області, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема, вимагати виселення відповідачів, яким він надав право користування зазначеним житловим приміщенням, тимчасово, на період проходження служби на посадах, передбачених штатним розкладом ГУНП в Луганській області.

1.2. 03.06.2021 представником відповідача ОСОБА_5 адвокатом Самарським В.В. було надано відзив на позов, в якому він вказує, що з 11.08.1997 по 06.11.2015 ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України. З 07.11.2015 по теперішній час проходить службу в Національній поліції України. Згідно наказу від 07.11.2015 року № 8 о/с, який наданий позивачем, ОСОБА_4 в порядку переатестування продовжив службу в органах Національної поліції з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції. Згідно з наказом від 25.10.2018 року № 521 о/с, ОСОБА_4 переведено для подальшого проходження служби до Департаменту оперативної підтримки Національної поліції з 04.10.2018 року. На теперішній час ОСОБА_4 , відповідно до довідки від 27.05.2021 № 2434/12/2-2021, продовжує проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Сумській області. За таких обставин ОСОБА_4 проходить службу в органах Міністерства внутрішніх справ України на протязі більш ніж 24 років. Отже, ОСОБА_4 змінив місце роботи у зв`язку із переведенням в структурі Національної поліції. Так як за новим місцем роботи ОСОБА_4 не забезпечений іншим службовим житлом, відсутні підстави для виселення його та членів його сім`ї із службової квартири без надання іншого житла, оскільки такі вимоги позивача порушують право відповідачів на житло. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому в них слід відмовити.

1.3. 08.06.2021 представником позивача була надана відповідь на відзив у формі заперечень, в яких він вказує, що Національна поліція не є правонаступником органів внутрішніх справ України. Нормами як загального трудового законодавства, так і нормами спеціального законодавства, чітко визначений період трудових правовідносин між робітником та роботодавцем - юридичною установою, який визначається саме датою призначення та датою звільнення з відповідної посади передбаченої та періодом отримання робітником заробітної плати/грошового забезпечення за рахунок кошторису відповідної юридичної установи (роботодавця). Спірна службова квартира, у розумінні норм цивільного законодавства, перебуває у власності юридичної особи - Головного управління Національної поліції в Луганській області () та стоїть на балансі як основні засоби, а не у власності юридичної установи Національна поліція України ().

1.4. У цій справі відбулися такі найбільш суттєві процесуальні дії.

Ухвалою суду від 19.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.04.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, витребувано висновок щодо розв`язання спору у органу опіки та піклування, залучено до участі у справі Сєвєродонецьку міську Військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області як орган опіки та піклування та Службу у справах дітей Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області.

Ухвалою суду від 28.07.2021, яка відображена у протоколі судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

1.5. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, які викладені у відзиві.

В судове засідання представник Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області та представник Служби у справах дітей не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. З копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 113353461 вбачається, що Головне управління Національної поліції в Луганській області з 03.01.2017 є власником державної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради «Про зміну правового режиму на жилу площу» № 43 від 01.02.2017, визнано службовим приміщенням та закріплено за Головним управлінням Національної поліції в Луганській області трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з копією Виписки з протоколу № 4 засідання житлової комісії Головного управління Національної поліції в Луганській області від 13.02.2017, ухвалено надати службову квартиру АДРЕСА_1 підполковнику поліції ОСОБА_4 , який є начальником Управління превентивної діяльності ГУНп в Луганській області, на склад сім`ї 4 особи: він, дружина - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_7 .

У рапорті на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від лютого 2017 року, без точної дати, ОСОБА_4 повідомив, що у разі його звільнення або переведення з вказаного управління, він зобов`язується виселитися із вищевказаного службового приміщення з усіма особами, які разом з ним проживають, протягом 14 діб.

Відповідно до копії ордеру на житлове приміщення № 11, виданого 31.03.2017 Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради, квартира АДРЕСА_1 видана квартиронаймачу ОСОБА_4 (відповідач по справі), з правом зайняття зазначеної квартири членами сім`ї наймача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Ордер виданий на підставі рішення виконкому № 165 від 28.03.2017.

Згідно з копією договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, укладеного 08.06.2017 між Головним управлінням Національної поліції в Луганській області (надалі - адміністрація) та ОСОБА_4 (надалі - працівник), дія цього договору розповсюджується на весь час роботи працівника, а також діє включно до часу виселення працівника зі службового жилого приміщення.

2.2. Відповідно до копії Витягу з наказу «По особовому складу» № 8 о/с Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07.11.2015, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» призначено таким, що прибув з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та установленням посадових окладів згідно штатного розпису з 07 листопада 2015 року по Біловодському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, ОСОБА_4 (М-107679), який мав спеціальне звання підполковник міліції, першим заступником начальника Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, присвоївши йому спеціальне звання підполковник поліції.

З копії Витягу з наказу «По особовому складу» № 521 о/с Головного управління Національної поліції в Луганській області від 25.10.2018 вбачається, що переведено для подальшого проходження служби за ст. 65, п.п. 8, 9 Закону України «Про Національну поліцію» до Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України, з 04.10.2018, підполковника поліції ОСОБА_4 (0108634), звільнивши з посади начальника управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Луганській області.

Згідно з копією листа Головного управління Національної поліції в Луганській області № 1167/111/57/05-2019 від 25.02.2019, ОСОБА_4 запропоновано здати службове житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до Національної поліції України.

Відповідно до копії листа ОСОБА_4 від 14.03.2019, ОСОБА_4 відмовив Головному управлінню Національної поліції в Луганській області у здачі службового житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з незабезпеченням його та його сім`ї службовим житловим приміщенням за місцем служби, куди його було переведено, а саме до Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України. У випадку забезпечення його та сім`ї іншим службовим житловим приміщенням за місцем служби, куди його було переведено, службова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , буде звільнена.

З довідки № 431/111/57/2021, виданої 07.04.2021 Управлінням логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області вбачається, що станом на 07.04.2021 на квартирному обліку Сєвєродонецької міської ради перебувають 282 працівника ГУНП в Луганській області.

2.3. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи № 4958, № 4959 та № 4971, виданих 21.04.2021 Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 919- та № 919- від 01.09.2020 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка постійно проживають за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані в якості внутрішньо переміщених осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 11.11.2010 на ім`я ОСОБА_4 , відповідач був прийнятий до Головного управління Національної поліції в Луганській області 07.11.2015 та звільнений з Головного управління Національної поліції в Луганській області 19.06.2020 (записи № 5-6). Запис № 6 є недійсним. ОСОБА_4 було поновлено на службі в поліції на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 по справі № 360/2678/20.

З копії довідки № 2434/12/2-2021, виданої 27.05.2021 Головним управлінням Національної поліції в Сумській області вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Сумській області та на теперішній час перебуває на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Сумській області.

З копії довідки № 39, виданої 27.05.2021 Ліцеєм № 1 м. Сєвєродонецька Луганської області вбачається, що ОСОБА_6 навчається в 4-А класі Ліцею № 1 м. Сєвєродонецька Луганської області.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 264291147 від 05.07.2021, ОСОБА_5 належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно копії договору найму житлового приміщення (квартири) від 21.02.2021, ОСОБА_4 взяв в оренду до 28.02.2022 квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .

2.4. Згідно з Актом обстеження умов проживання, наданого 19.05.2021 Службою у справах дітей Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, проведено обстеження умов проживання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання добрі, є усе необхідне (меблі, побутова техніка), усі комунальні послуги наявні. Для малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , облаштована окрема кімната. При проведенні обстеження ОСОБА_6 перебував вдома з батьком та матір`ю.

Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 1372 від 24.05.2021, з метою захисту житлових прав неповнолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , неповнолітнього ОСОБА_6 .

3. Релевантні джерела права

3.1. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

3.2. Згідно ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Зі змісту ст. 121 ЖК УРСР вбачається, що порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Згідно ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

3.3. Пунктами 17 та 18 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 37 від 04.02.1988 передбачено, що перед винесенням рішення про надання службового жилого приміщення адміністрація підприємства, установи, організації зобов`язана роз`яснити працівникові особливості договору найму зазначеного приміщення.

Громадяни, вказані в рішенні про надання службового жилого приміщення, дають письмове зобов`язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жилі приміщення належать на праві приватної власності).

Пунктами 34 та 35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 37 від 04.02.1988 передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку.

Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

3.4. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 43).

Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).

Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідачів зі службового житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 9 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» («Stankova v. Slovakia»), заява № 7205/02, § 60-63).

Відсутність обґрунтування у судовому рішенні фактичних підстав застосування приписів законодавства, навіть якщо формальні вимоги були дотримані, може серед інших чинників братися до уваги при вирішенні питання про те, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справі «Беєлер проти Італії» («Beyeler v Italy»), заява № 33202/96, § 110).

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення відносно такої особи статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ у справах «Дакус проти України» («Dakus v. Ukraine») від 14 грудня 2017 року, заява № 19957/07; «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine») від 2 березня 2011 року, заява № 30856/03; «Садов`як проти України» («Sadovyak v. Ukraine») від 17 травня 2018 року, заява № 17365/14.

3.5. Оцінюючи пропорційність втручання у право на житло, Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 127/25924/17-ц вказав, що так як особа продовжує нести військову службу, то вимоги позивача про виселення зі службової квартири навіть за умов, що Служба зовнішньої розвідки України є розвідувальним органом України, який функціонує як окремий державний орган, не належить до системи органів виконавчої влади та здійснює свою діяльність під загальним керівництвом Президента України та демократичним цивільним контролем відповідно до Закону України «Про розвідку», тобто є органом, що не входить до складу СБУ, є безпідставними, такими, що не переслідують легітимну мету та становлять непропорційне втручання у право на житло.

В постанові від 25.02.2020 у справі № 127/2709/17 про виселення Верховний Суд визнав необґрунтованим аргумент позивача щодо занадто низького стажу роботи відповідача в конкретній установі, оскільки загальна вислуга років відповідача у Збройних Силах України становить 24 роки 4 місяці.

У постанові від 27 лютого 2020 року по справі №826/27239/15 Верховний Суд вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої установи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1 Позивач ГУНП в Луганській області вважає, що так як відповідач ОСОБА_4 , якому було надано службове житло разом з членами його сім`ї, перестав працювати в ГУНП в Луганській області, то він та члени його сім`ї втратили право користування службовим житлом і підлягають виселенню.

Статті 124-125 ЖК передбачають приписи, згідно з якими припинення трудових правовідносин з роботодавцем, за виключенням окремих чітко визначених випадків, є підставою для виселення особи зі службового житла без надання іншого житлового приміщення. Тобто, формулювання вказаних приписів є достатньо чіткими та передбачуваними для особи, якій таке житло надане у користування.

Службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники.

Відтак, виселення зі службового житла особи, яка пропрацювала на підприємстві, в установі, організації, що надала їй службове жиле приміщення, менше десяти років, після припинення трудових правовідносин із роботодавцем переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції.

4.2. Разом з тим, зі змісту трудової книжки відповідача ОСОБА_4 вбачається, що він безперервно працював в органах внутрішніх справ МВС України з 11.08.1997 по 06.11.2015, а відразу після цього з 07.11.2015 був прийнятий до органів Національної поліції, зокрема до Головного управління Національної поліції в Луганській області, та продовжує працювати в органах Національної поліції до теперішнього часу.

При цьому суд вважає, що в аспекті статті 125 ЖК УРСР та для цілей визначення стажу роботи особи в установі, що надала службове житло, словосполучення «на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення» має тлумачитися розширено у випадку, якщо особа протягом тривалого часу працювала в органах міліції (внутрішніх справ) та в органах поліції. Іншими словами, якщо особа, яка отримала службове житло від Головного управління Національної поліції в Луганській області, працювала у вказаному управлінні та у структурних підрозділах МВС України в Луганській області або в інших областях України сукупно більше 10 років, то така особа не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення.

Такий підхід суду пояснюється наступним:

- органи поліції складають, а органи міліції складали єдину, загальну систему органів (стаття 7 Закону України «Про міліцію», стаття 13 Закону України «Про поліцію»);

- територіальні органи Національної поліції були утворені, а відповідні територіальні органи Міністерства внутрішніх справ були ліквідовані одночасно, тобто однією постановою Кабінету міністрів України від 16 вересня 2015 р. № 730;

- основні завдання органів поліції та колишніх органів міліції є аналогічними за своєю суттю (статті 1, 2 Закону України «Про міліцію», статті 1, 2 Закону України «Про поліцію»);

- під час утворення органів поліції та ліквідації органів внутрішніх справ держава Україна не відмовилася від виконання завдань та функцій по забезпеченню охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, проте переклала їх з органів внутрішніх справ на органи поліції.

Доказів надання відповідачу ОСОБА_4 іншого службового житла за новими місцями роботи в системі органів поліції (в м. Києві або в м. Суми) до суду надано не було. Доказів наявності у позивача, його дружини або дитини іншого житла на праві власності на підконтрольній українській владі території України до суду надано також не було.

Наявність у дружини позивача на праві власності квартири у місті Антрацит Луганської області не свідчить про забезпеченість відповідачів житловим приміщенням, оскільки місто Антрацит щонайменше з 2015 року безперервно знаходиться на тимчасово окупованій території України, яка перебуває під контролем осіб, що сприймають працівників правоохоронних органів України та учасників бойових дій з боку України в якості ворогів. За таких обставин, використання відповідачем ОСОБА_4 , який є поліцейським та має статус учасника бойових дій, а також членами його сім`ї такого житлового приміщення для проживання є неможливим, оскільки це буде становити реальну загрозу їх життю та здоров`ю. Правильність такого підходу суду підтверджується нормами національного законодавства України, в яких визначено, що внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій беруться на квартирний облік незалежно від наявності майнових прав чи прав власності на нерухоме майно, що розміщується на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей (п 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 із змінами та доповненнями).

Наявність у позивача орендованої однокімнатної квартири у місті Суми також не свідчить про його забезпеченість житлом в розумінні житлового законодавства, оскільки згідно п. 5 ч. 1 ст. 34 ЖК УРСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності.

Суд додатково враховує, що відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відвідує школу в місті Сєвєродонецьку, що свідчить про міцний зв`язок його приватного життя із фактом наявності у його батька в місті Сєвєродонецьку службового житла. З акту обстеження умов проживання відповідачів вбачається, що 19.05.2021 при проведенні обстеження ОСОБА_6 перебував вдома з батьком та матір`ю. Крім того, як видно з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 продовжує працювати в системі органів поліції.

Таким чином, виселення відповідачів із службового житла без надання їм іншого житлового приміщення в даному випадку не переслідує легітимну мету, оскільки відповідач ОСОБА_4 в розумінні ст. 125 ЖК УРСР пропрацював в установі, організації, що надала йому службове жиле приміщення, більше десяти років. Крім того, таке виселення буде непропорційним заходом втручання у право відповідачів на житло.

4.3. Факт складення відповідачем ОСОБА_4 в лютому 2017 року рапорту щодо зобов`язання виселитися із службового житла протягом 14 діб у разі звільнення або переведення з ГУНП в Луганській області немає значення для правильного вирішення цієї справи. По-перше, як вказано судом вище, ОСОБА_4 може бути виселений зі службового житла лише у разі одночасного надання йому іншого житла. По-друге, факт складення такого рапорту не може скасовувати для відповідачів житлових прав та гарантій, які вони мають згідно із житловими, цивільними, міжнародними та конституційними нормами, що діють в Україні.

Наявність 282 працівників ГУНП на квартирному обліку Сєвєродонецької міської ради може свідчити про нагальну суспільну необхідність виселення певних осіб із службового житла. Однак, в даному випадку судом не встановлено наявності легітимної мети такого виселення і його пропорційності конкретним обставинам приватного життя відповідачів.

Висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.12.2020 по справі № 182/7347/18 та на які посилався представник позивача у позовній заяві, не підлягають застосуванню в цій справі. Зокрема, справа № 182/7347/18 стосувалася систематичного порушення відповідачами правил співжиття, неможливістю їх спільного проживання з позивачем у спірному житловому приміщенні. У справі № 182/7347/18 спірне житлове приміщення не мало статусу службового і тому висновки Верховного Суду стосувалися пріоритетного застосування норм ЦК України як акту законодавства, який прийнято пізніше, ніж ЖК УРСР. Однак, Цивільний кодекс України не містить спеціальних норм щодо порядку користування та виселення із службових житлових приміщень, а тому в даному випадку застосуванню підлягають, в тому числі, норми ЖК УРСР.

4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Луганській області є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено.

Представники відповідачів в судовому засіданні 26.08.2021 зробили заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про намір подати докази понесення судових витрат на орієнтовну суму 15000 гривень протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Головного управління Національної поліції в Луганській області (, місцезнаходження: Україна, Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, виселення, зобов`язання знятися з реєстраційного обліку, за участю Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області як органу опіки та піклування (, місцезнаходження: Україна, Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Сєвєродонецьк, бульв. Дружби Народів, буд. 32), Служби у справах дітей Сєвєродонецької міської Військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (, місцезнаходження: Україна, Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Сєвєродонецьк, бульв. Дружби Народів, буд. 32-А).

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У повному обсязі рішення складено та підписано 26 серпня 2021 року.

Суддя Д.Б. Баронін