Справа №639/6241/21
Провадження №2/639/2383/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

17 вересня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Баркової Н.В., розглядаючи матеріали позову Державного підприємства «Державна циркова компанія України» до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство культури та інформаційної політики України про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2020 року представник позивача ДП «Державна циркова компанія України» - Крат Ю.М. звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , третьою особою зазначивши Міністерство культури та інформаційної політики України, в якому просить суд скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на нежитлову будівлю літ.Е-1, площею 56.8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 (номер запису про право власності: 15534342, дата, час державної реєстрації: 22.07.2016 13:09:56, державний реєстратор: приватний нотаріус Качур Анна Володимирівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл., підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30589620 від 22.07.2016 13:52:02, приватний нотаріус Качур Лина Володимирівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл.); витребувати у ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Державна циркова компанія України» (код ЄДРЇІОУ 19070084) нежитлову будівлю літ.Е-1, площею 56.8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати у Новобаварському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області матеріали кримінального провадження № 0002359 від 27.12.2018 року та судові витрати покласти на відповідача.

Дослідивши матеріали позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за позовом ДП «Державна циркова компанія України», враховуючи наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Відповідно до п.6, 11 ч.1 ст. 20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Разом з тим, згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України а також ст.ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Аналіз змісту та підстав вищевказаного позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо належності і витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - нежитлової будівлі літ.Е-1, площею 56.8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Вказане відповідає правовим висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеним 13.02.2019 року у процесуальному рішенні за результатом розгляду справи № 910/8729/18, провадження № 12-294гс18.

Як вбачається з матеріалів даного позову, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію права власностіза відповідачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на спірну нежитлову будівлю літ. Е-1, площею 56.8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 на підставі рішення Третєйського суду від 19.12.2006 року та ухвали про виправлення помилки у рішенні від 12.01.2007 року, ухвали про визнання рішення третейського суду та видачу наказу від 18.01.2007 року і наказу від 19.01.2007 року Господарського суду Харківської області, зазначеними рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на вказану будівлю за рішенням Третєйського суду саме як ФОП ОСОБА_1 .

Разом з тим позивач позивача ДП «Державна циркова компанія України» стверджує, що саме йому на праві господарського відання належить спірна нежитлова будівля і просить витребувати її з чужого незаконного володіння відповідача, скасувати державну реєстрацію.

Зважаючи на вищевикладені положення процесуального закону, враховуючи суб`єктний склад учасників справи та зміст правовідносин сторін, оскільки у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились провмочності права власності, а позивач ДП «Державна циркова компанія України» претендує на спірну будівлю з посиланням на наявність права господарського відання, зазначені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки стосуються господарської діяльності.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки належить до предметної юрисдикції господарського суду.

Згідно з ч.2-5 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Позивачем при зверненні з вищевказаним позовом було надано платіжне доручення №1494 від 29.07.2021 року про сплату судового збору за подачу позовної заяви до суду в сумі 3 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Враховуючи наведене, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає поверненню.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 19, 186, 260, 261, 272, 353 ЦПК України, 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 4, 20, 45 ГПК України, ст.3, 128, 173, 202-208, ГК України, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Законом України «Про судовий збір»,суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Державна циркова компанія України» до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство культури та інформаційної політики України про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернутиДержавному підприємству «Державна циркова компанія України» () судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення №1494 від 29.07.2021 року у сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Н.В. Баркова