КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1157/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:
24.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якій просить суд стягнути з Державної казначейської служби України майнову шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн..
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 27.12.2019 року приблизно о 16 годині 45 хвилин вона - ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus, н/з НОМЕР_1 , рухалась по вулиці Сегедській у напрямку Фонтанської дороги, і на перехресті вулиці Сегедської та вулиці Армійської, після того, як автомобілі на перехресті завершили маневри, вона почала рух на зелений сигнал світлофора. В цей час, несподівано з вулиці Армійської виїхав автомобіль Hyundai Sonata, н/з НОМЕР_2 , який не завершував маневр, а почав рух на заборонений для нього червоний сигнал світлофора, намагався «проскочити».
Позивач зазначає, що вона його помітити не могла і вчасно загальмувати не встигла, що спричинило зіткнення автомобілів.
Позивач вказує, що на місце дорожньо-транспортної пригоди прибула поліцейський взводу 2 роти 3 батальону 2 полку УПП в Одеській області ДПП сержант поліції Німочкіна Ілона Олегівна, яка склала протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 278330, однак, в порушення ст. 254 КУпАП видала їй пусту копію зазначеного протоколу, оскільки він не самокопіювався, що не можна вважати належним виконанням вимог ст. 254 КУпАП.

Окрім того, як зазначає позивач, сержант поліції ОСОБА_2 не дала можливості зробити фото схеми ДТП, не зважаючи на вимоги п. 3 р. 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, де зазначено, що на місці ДТП за вимогою учасників ДТП їм надається можливість зробити фотографію схеми ДТП. У випадку відсутності технічної можливості копія схеми ДТП та фотографії з місця ДТП надаються за письмовою заявою в підрозділі поліції у разі, якщо матеріали не було надіслано за належністю.

Таким чином, на думку позивача, сержантом поліції ОСОБА_2 було передчасно складено протокол про адміністративне правопорушення відносно неї - ОСОБА_1 та не з`ясовано всі обставини справи для об`єктивного її розгляду.

Як стверджує позивач, за результатами розгляду справи №522/1343/20 щодо притягнення її - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2020 року закрито провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення
Таким чином, на думку позивача, у результаті неправомірного складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно неї - ОСОБА_1 сержантом поліції ОСОБА_2 їй було завдано матеріальної шкоди у вигляді реальних збитків, спричинених необхідністю доводити у суді відсутність своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, що сталась 27 грудня 2019 року та звертатися за професійною правничою допомогою до адвоката.
Так, позивач вказує, що 25 лютого 2020 року вона - ОСОБА_1 та ТОВ «Легал Н.Н.» уклали договір про надання правової допомоги № 135, згідно умов якого, ОСОБА_3 зобов`язується надати ОСОБА_1 правову допомогу для захисту прав та інтересів замовника у зв`язку із розглядом справи № 522/1343/20 у Приморському районному суді м. Одеси про притягнення до адміністративної відповідальності.Згідно п. 4.1. за послуги вказані в п. 1.1 цього договору замовник сплачує виконавцю гонорар у розмірі 20 000 гривень одноразово на підставі виставленого рахунку.
Як зазначає ОСОБА_1 , вона сплатила гонорар адвоката у розмірі 20 000,00 грн., тобто у визначеному договором розмірі і порядку, що підтверджується квитанцією від 26.02.2020.
Таким чином, позивач вважає, що на її користь підлягає відшкодуванню матеріальна шкода у розмірі 20 000, 00 грн., що було сплачено позивачем як гонорар адвокату за надання професійної правничої допомоги для захисту її прав та інтересів у зв`язку із розглядом справи № 522/1343/20 у Приморському районному суді м. Одеси про притягнення до адміністративної відповідальності.
Крім того, позивач вказує, що внаслідок незаконних дій сержанта поліції ОСОБА_2 їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона була налякана, схвильована тим, що трапилось, занепокоєна тим, що в момент дорожньо-транспортної пригоди в її машині перебувала дитини, яка в момент зіткнення вдарила коліно.

Позивач зазначає, що очікуючи працівників поліції, вона сподівалась, що працівники поліції належним чином виконуватимуть свої обов`язки, встановлять обставини справи, належним чином, правдиво і об`єктивно зафіксують їх у протоколі та схемі ДТП, однак, прибувши на місце події, сержант поліції ОСОБА_2 неналежним чином поставилась до своїх обов`язків, внаслідок чого не дослідила усіх обставин ДТП.
Отже, позивач стверджує, що до моменту ухвалення рішення Приморським районним судом м. Одеси і закриття провадження у справі № 522/1343/20 щодо притягнення її - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вона втратила життєвий комфорт, змушена були прикладати додаткових зусиль для підготовки до судового засідання, через постійні переживання була порушена її нормальна життєдіяльність, погіршились відносини з друзями та рідними.
Позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 26.11.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання. Залучено Департамент патрульної поліції Національної поліції Українидо участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів.

18.12.2020 року від представника відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що в даному випадку Державна казначейська служба України не перебувала з позивачем у спірних правовідносинах, жодних прав та законних інтересів ОСОБА_1 не порушувала.

Представник відповідача зазначає, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж не залучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Також представник відповідача вказує, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб Управління патрульної поліції в Одеській області та моральною шкодою, а також її реальність.

Крім того, на думку представника відповідача, позивачем не надано жодних документів (квитанцій) на підтвердження того, що ним дійсно було сплачено правові послуги, здійсненні адвокатом.

02.03.2021 року до канцелярії суду від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких представник Департаменту патрульної поліції просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування наданих письмових пояснень представник Департаменту патрульної поліції посилається на те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачами матеріальних, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів та вини останніх в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходила при оцінюванні заподіяної їй моральної шкоди в розмірі сумі 30 000,00 грн., то вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У підготовчому засіданні 19.04.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач - ОСОБА_1 про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 19.04.2021 року не з`явилась, однак 16.04.2021 року її представник надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області та представник відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у судове засідання 19.04.2021 року не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили.

Представник третьої особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції Українипро час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 19.04.2021 року не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом у судовому засіданні, водій ОСОБА_1 27.12.2019 року о 16 годині 45 хвилини, керуючи автомобілем FORD FOCUS, номерний знак НОМЕР_1 в місті Одесі по вул. Сегедська на перехресті з вул. Армійська, у порушення п. 16.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, не надала перевагу в русі автомобілю HYUNDAI SONATA, номерний знак НОМЕР_2 , який закінчував маневр, під керуванням ОСОБА_4 , в наслідок чого сталося зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_5 и складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №278330 від 27.12.2019 року за ст. 124 КУпАП України.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року провадження по справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює в ОСОБА_6 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було закрито за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
У вказаній постанові Приморський районний суд м. Одеси зазначив про те, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять фактичних даних, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП підлягає закриттю, оскільки в її діях відсутній склад вказаного адміністративного правопорушення.

У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, об`єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для звернення особи за судовим захистом.

Між тим, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд не вбачає таких ознак порушення права позивача з боку відповідачів, які могли б стати підставою для застосування судового захисту в межах пред`явленого позову.

Вимоги цього позову витікають з неправомірного, на думку позивача, складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

В силу означеного положення цивільного законодавства незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується шкода, яка завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (ч. 1 ст. 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом, як випливає із частини 2 ст. 1176 ЦК України.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Цей порядок відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розповсюджується на заподіяння фізичній особі шкоди внаслідок:
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Як випливає із змісту наведеної статті Закону, він впорядковує порядок відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду у випадках, передбачених частиною 1 ст. 1176 ЦК України.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, за змістом статті 2 Закону, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Як випливає з наведених положень цивільного законодавства, коло випадків, коли відшкодування заподіяної громадянинові шкоди відбувається незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, є вичерпним і наведені позивачем обставини не підпадають під це коло.

Разом з тим, будь-яких даних, про незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", так само, як і незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу позивачем до суду не надано.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Звернувшись з цим позовом до суду позивач зазначила, що внаслідок незаконних дій сержанта поліції ОСОБА_2 , які полягали у неправомірному складенні протоколу про адміністративне правопорушення, їй було завдано матеріальної та моральної шкоди, яка полягає в тому, що їй необхідно було звертатися за професійною правничою допомогою та доводити відсутність своєї вини, вона була налякана, схвильована тим, що трапилось, занепокоєна тим, що в момент дорожньо-транспортної пригоди в її машині перебувала дитини, яка в момент зіткнення вдарила коліно.

Позивач зазначає, що очікуючи працівників поліції, вона сподівалась, що працівники поліції належним чином виконуватимуть свої обов`язки, встановлять обставини справи, належним чином, правдиво і об`єктивно зафіксують їх у протоколі та схемі ДТП, однак, прибувши на місце події, сержант поліції ОСОБА_2 неналежним чином поставилась до своїх обов`язків, внаслідок чого не дослідила усіх обставин ДТП.
Отже, позивач стверджує, що до моменту ухвалення рішення Приморським районним судом м. Одеси і закриття провадження у справі № 522/1343/20 щодо притягнення її - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вона втратила життєвий комфорт, змушена були прикладати додаткових зусиль для підготовки до судового засідання, через постійні переживання була порушена її нормальна життєдіяльність, погіршились відносини з друзями та рідними.
Позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30 000,00 грн.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що позивач не надала належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до неї застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено незаконності рішень, дій чи бездіяльності відповідача, якими йому було заподіяно шкоду, що є підставою для її відшкодування, отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Також, постанова Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, на яку посилається позивач, у якій зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше), а відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом, не враховується судом при розгляді даної справи, оскільки у зазначеній постанові між сторонами виникли інші правовідносини, до яких підлягають застосуванню положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, суд зазначає, що приписами частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають:
1) центральний орган управління поліцією;
2) територіальні органи поліції.
Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 ЗУ «Про Національну поліцію»).
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що інспектори відповідного органу поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.
Належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого складений протокол про адміністративне правопорушення, оскільки Управління патрульної поліції в Одеській області є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції та не має статусу юридичної особи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Позивачем протягом проведення підготовчого провадження не подавались суду клопотання (усні, письмові) про залучення до розгляду у справі як співвідповідача Департаменту патрульної поліції чи заміну неналежного відповідач на належного, а норми ЦПК України не дають право суду самостійно здійснювати такі дії без наявності відповідного клопотання позивача.
Відповідно, право визначення особи відповідача покладено на позивача, й суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4 ч.5 ст. 12 ЦПК України), й, зважаючи на спірні правовідносини, склад їх учасників, у межах підготовчого судового засідання з`ясовував питання щодо належної особи відповідача та правильності обраного позивачем способу захисту порушеного права, необхідність уточнення позовних вимог, проте позивач погодив правильність визначеної ним особи відповідача та обраного способу захисту порушеного права.
Також суд звертає увагу позивача на тому, що нею в якості співвідповідача визначено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, яка є самостійною юридичною особою, а майнову та моральну шкоду вона просить стягнути з Державної казначейської служби України в Одеській області, яка також є самостійною юридичною особою.

Тобто, позов пред`явлено до юридичної особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області щодо якої не ставиться в прохальній частині позову питання про стягнення, а також до Управління патрульної поліції в Одеській області, яке не має статусу юридичної особи та не може бути відповідачем у суді.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.