РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі :

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Баскакової К.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Омелянюка М.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 01 березня 2021 року звернулася в суд з позовом до свого колишнього чоловіка та батька дитини ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовну заяву мотивувала тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 серпня 2019 року.

За час спільного проживання з відповідачем, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає із матір`ю (позивачем).

Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, хоча спроможний надавати таку допомогу. Враховуючи важке матеріальне становище, а також те, що в даний час позивач не працює, оскільки доглядає дитину, просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі, в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача в її користь заборгованість по виплаті аліментів в сумі 27000 грн., за десять місяців тобто кожного місяця 2700 грн., за усною домовленістю, яка була укладена між нею та відповідачем.

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд її постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

Позивач, у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. У матеріалах справи міститься заява, де позивач ОСОБА_2 просить справу розглядати за її відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Омелянюк М.В. в судовому засіданні заявив про часткове визнання позову, зазначив про те, що відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 щомісячно у розмірі 1500 грн. на дитину відповідного віку, оскільки не працює та має нестабільний невеликий дохід. Крім того зазначив, що він не ухиляється від утримання дитини, надає позивачу матеріальну допомогу, купує дитині необхідні речі. Беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає для присудження достатньою суму аліментів в розмірі 1500 грн. на дитину відповідного віку. Заперечив будь-які усні домовленості між сторонами з приводу сплати аліментів, вказав, що відповідач самостійно та добровільно раніше перераховував кошти на утримання дитини позивачу.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2013 року.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 серпня 2019 року шлюб між ними розірвано.

Від спільного проживання у позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що на даний час неповнолітня дитина повністю знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з останньою. Відповідач перестав добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, про що свідчить факт звернення позивача із позовом до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Приписами ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: зокрема, для дітей віком до 6 років: із 1 січня 2021 року-1921 грн; із 1 липня 2021 року- 2013 грн; із 1 грудня 2021 року-2100 грн.,

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надав суду доказів, котрі б підтверджували незадовільний стан здоров`я, наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, тощо. В обґрунтування часткового визнання позову представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відповідач офіційно не працює, отримує нерегулярний та незначний дохід, а також періодично добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Та обставина, що відповідач отримує нерегулярний, незначний дохід не звільняє його від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, однак впливає на розмір аліментів, яку він може сплачувати на утримання дитини.

Покликання представника відповідача на ту обставину, що відповідач періодично добровільно надає допомогу дитині, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки періодичне надання такої допомоги дочці не перешкоджає позивачу звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів і не залежати при цьому від наявності чи відсутності бажання у батька в певний період часу надати майнову допомогу.

Проте, позивач в судове засідання не з`явилася, не обґрунтувала та не довела належними, допустимими, достатніми доказами, що відповідач отримує дохід і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини саме в розмірі 5000 грн. щомісячно. В той же час позивач також не надала суду будь-якого доказу про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж мінімальний гарантований.

Оскільки обов`язок утримувати дітину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини.

Визначення аліментів у меншому розмірі не забезпечить звичайних потреб та достатній рівень життя дитини, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., а разом з тим і відповідач визнав позов в частині можливості сплати ним аліментів саме в такому розмірі.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості по виплаті аліментів в сумі 27000 грн. за десять місяців за усною домовленістю, яка була укладена між позивачем та відповідачем вона до задоволення не підлягає.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Така можливість стягнути аліменти за минулий період є виключенням із загального правила і доступна якщо: раніше аліменти не стягувалися; позивач доведе що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині.

В даній справі позивач не надала суду жодного доказу, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від надання утримання дитині. Надана суду позивачем виписка по її банківському рахунку, в якій підтверджуються факти отримання нею коштів на утримання дитини, доводить протилежне.

Отже позивач не обґрунтувала та не довела належними, допустимими, достатніми доказами, що відповідач має перед нею борг по виплаті аліментів за минулий час.

Якщо особа не зверталась раніше з позовом про призначення аліментів також свідчить про те, що інший з батьків належним чином виконував свої обов`язки по утриманню дитини.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 01.03.2021 року, тому з цієї дати суд присуджує аліменти на утримання дитини.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 206, 263- 265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітнього доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 01 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

У відповідності до ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць

Стягнути зОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.04.2021 року.

Суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер