Справа №483/1479/20 Головуючий у 1-й інстанції Куцаров В. І.
Провадження № 22ц/812/827/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

подану від його імені адвокаткою Михайленко Н. М.,

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Куцарова В. І. в залі суду в місті Миколаєві о 18 годині 50 хвилині, із складенням його повного тексту 3 березня 2021 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, що складається з побутової техніки та інших предметів господарського вжитку загальною вартістю 33 500 грн, та кредитного зобов`язання на суму 167 278 грн 62 коп., за укладеним договором кредиту від 31 липня 2020 року, що укладався нею в інтересах сім`ї.

В обґрунтування позову зазначала, що з 11 листопада 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та має спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З середини серпня 2020 року сторони спільно не проживають та спільне господарство не ведуть, але під час шлюбу, а також сумісного проживання та ведення спільного господарства ними, як подружжям, набуто спільне майно, а саме: телевізор "SUPRA" вартістю 6000 грн, телевізор "DEX" вартістю 1500 грн, холодильник "INDESIT", вартістю 4500 грн, мікрохвильову піч вартістю 2 000 грн, електричну духовку вартістю 2 000 грн, меблеву стінку вартістю 1 000 грн, вафельницю вартістю 500 грн, міксер вартістю 1 000 грн, 2 музикальні колонки загальною вартістю 10 000 грн, пульт музикальний вартістю 3 000 грн, 4 подушки загальною вартістю 800 грн, 3 ковдри загальною вартістю 600 грн, 3 комплекти постільної білизни загальною вартістю 600 грн, пилосос вартістю 1 600 грн, а всього на суму 33 500 гривень, яке просила реально поділити між сторонами.

Крім того, вважала за необхідне поділити спільне зобов`язання, яке виникло під час шлюбу, у зв`язку з оформленням нею на своє ім`я кредиту в АТ «Банк Форвард» на суму 50 000 грн, строком до 2 серпня 2024 року, за яким загальна сума зобов`язань складає 167 278 грн 62 коп..

Вказувала, що отримані кредитні кошти вони, як подружжя, витратили на придбання для відповідача музичного пульту та музичних колонок, а також господарські потреби, а тому є усі підстави для сплати відповідачем Ѕ частини зобов`язань.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав її такою, що підлягає частковому задоволенню.

Вказував, що не заперечує проти визнання вказаного позивачкою майна спільною сумісною власністю подружжя, та запропонованого варіанту його розподілу, однак заперечує проти визнання спільним кредитного зобов`язання, обґрунтовуючи це тим, що він мав достатню заробітну плату, та не потребував додаткових коштів на придбання музичних колонок та пульту. Кредитний договір позивачкою укладено самостійно в період неприязних стосунків з відповідачем, та з огляду на її добровільне виселення на початку серпня 2020 року та переїзд до іншого чоловіка. Тому отримані кредитні кошти витрачені позивачкою на свої особисті потреби, без урахування потреб родини, враховуючи їх роздільне проживання.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року позов задоволено частково, ухвалено про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступного майна: телевізору «SUPRA» вартістю 6 000 грн, телевізору «DEX» вартістю 1 500 грн, холодильнику «INDESIT» вартістю 4 500 грн, мікрохвильової печі вартістю 2000 грн, електричної духовки вартістю 2 000 грн, меблевої стінки вартістю 1 000 грн, вафельниці вартістю 500 грн, міксеру вартістю 1 000 грн, 2 музикальних колонок загальною вартістю 10 000 грн, пульту музикального вартістю 3 000 грн, 4 подушок загальною вартістю 800 грн, 3 ковдр загальною вартістю 600 грн, 3 комплектів постільної білизни загальною вартістю 600 грн, пилососу вартістю 1 600 грн, а всього майна загальною вартістю 35 100 гривень.

У порядку поділу спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 виділено телевізор «SUPRA» вартістю 6 000 грн, холодильник «INDESIT» вартістю 4500 грн, мікрохвильову піч вартістю 2 000 грн, електричну духовку вартістю 2 000 грн, вафельницю вартістю 500 грн, пилосос вартістю 1 600 грн, всього майна на суму 16 600,00 грн. У власність ОСОБА_1 виділено: телевізор «DEX» вартістю 1 500 грн, меблеву стінку вартістю 1 000 грн, міксер вартістю 1 000 грн, 2 музикальні колонки загальною вартістю 10 000 грн, пульт музикальний вартістю 3 000 грн, 4 подушки загальною вартістю 800 грн, 3 ковдри загальною вартістю 600 грн, 3 комплекти постільної білизни загальною вартістю 600 грн, а всього майна на суму 18 500 грн. З ОСОБА_1 в порядку компенсації вартості частини майна на користь ОСОБА_2 стягнуто 1900 грн.

Визнано спільним сумісним зобов`язанням подружжя - зобов`язання за кредитним договором № 200283904, укладеним 31 липня 2020 року Акціонерним товариством «Банк Форвард» з ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 23 511 грн 65 коп. в рахунок погашення боргових зобов`язань за кредитним договором № 200283904 від 31 липня 2020 року, а також 3 781 грн 35 коп. судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що спірне майно набуте подружжям в період шлюбу, доказів розірвання якого сторонами не надано, а тому вважав за можливе поділити його, компенсувавши вартість різниці його рівної частки, та визнавши кредитний договір спільним зобов`язанням сторін, так як його укладено в період шлюбу та інтересах сім`ї.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокатка Михайленко Н. М., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду в частині визнання спільним сумісним зобов`язанням подружжя за кредитним договором, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, та перерозподілити судові витрати. В іншій частині рішення суду не оскаржили.

Вказували, що кредитний договір позивачка уклала в період виникнення непорозумінь та втрати сімейних відносин, напередодні припинення спільного проживання. Придбання музичних колонок та пульту відбувалося раніше, ніж було укладено позивачкою договір, та за кошти, які відповідачем були отримані при звільнені. Ніяких додаткових коштів позивачкою на господарські потреби сім`ї не витрачалися.

Відзиві на апеляційну скаргу позивачкою не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 15 квітня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якою вказується, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує до частини 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанови Пленуму №11) спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частини 2 і 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Тлумачення частини 4 статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстровану шлюбі з 11 листопада 2014 року, який ними розірвано за позовом ОСОБА_2 , поданим нею 16 вересня 2020 року, на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2020 року.

За письмовими та усними заявами сторін у судових засідання, подружні стосунки та ведення спільного господарства ними припинено з серпня 2020 року, внаслідок виїзду позивачки з дитиною з місця спільного проживання колишнього подружжя. Але за поясненнями позивачки подружжя припинило стосунки з середини серпня 2020 року, а за поясненнями відповідача на початку серпня 2020 року.

У цей період 31 липня 2020 року позивачкою на своє ім`я укладено кредитний договір №200283904 без зазначення мети його укладання, за яким нею отримано кредитні кошти в сумі 50 000 грн строком на 48 місяців у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку (а.с.14-15).

Тому пред`являючи позовну заяву про поділ майна подружжя та боргових зобов`язань, позивачка самостійно вказала мету отримання цього кредиту, як придбання музикальних колонок та пульту для відповідача, та витрати на господарські потреби сім`ї (а.с.3-8). На підтвердження цих обставин належних доказів суду першої інстанції не надала.

Вже у судових засіданнях, пояснюючи причину укладення кредитного договору, зазначала, окрім вищенаведених обставин, ще і погашення мікрокредитів, які раніше нею були отримані на своє ім`я в період шлюбу, але також доказів цьому не надала.

Відповідач, заперечуючи мету укладення договору позивачкою, як на потреби сім`ї, вказував, що при звільненні зі служби у червні 2020 року отримав достатньо коштів, за які подружжя у червні 2020 року набуло у власність музикальні колонки та пульт, а також погасили мікрокредити. Підстав для укладення додаткового кредитного договору для потреб родини у кінці липня 2020 року та ще і на велику суму в 50 000 грн не було, та і до того ж відносини між подружжям вже погіршилися.

На підтвердження обставин отримання виплат при звільнені на суму 50 854 грн 35 коп. (а.с.37), та придбання 27 червня 2020 року музикальних колонок та пульту зі списанням коштів з рахунку (а.с.132-135) відповідачем ОСОБА_1 надані належні та достеменні докази, як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду.

Отже, пояснення позивачки щодо мети укладення нею 31 липня 2020 року кредитного договору, як придбання, зокрема, музикальних колонок та пульту, спростовано відповідачем за допомогою належних доказів. Підтвердження витрат цих коштів на інші господарські потреби родини взагалі не надано.

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. В цьому разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а в іншому випадку підстав для покладення боргових зобов`язань на іншого подружжя не має.

Згідно з частинами 1-3 статті 12, частинами 1, 5-6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції не встановлено, а матеріали справи не містять доказів того, що кошти в сумі 50 000 грн, які отримані позивачкою за кредитним договором 31 липня 2020 року, перед припинення подружніх відносин, використані в інтересах сім`ї.

За такого рішення суду в частині визнання спільним сумісним зобов`язанням кредитного зобов`язання за договором від 31 липня 2020 року та стягнення сум, сплачених за ним позивачкою, з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні цих вимог.

За змістом апеляційної скарги слід також змінити судове рішення в частині стягнення судових витрат, які складають із суми сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу (статті 137, 141 ЦПК України). З відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 351 грн, залишивши стягнути за рішенням суду першої інстанції витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. Підстав для перерозподілу інших витрат не має.

В іншій частині рішення суду учасниками справи не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду, і тому підлягає залишенню без змін.

За розгляд справи у суді апеляційної інстанції з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за сплаченим ним судовим збором на суму 1 261 грн 20 коп..

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокаткою Михайленко Н. М. задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року в частині визнання спільним зобов`язанням кредитні зобов`язання скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним зобов`язанням подружжя зобов`язання за кредитним договором №200283904 від 31 липня 2020 року та стягнення сплачених кредитних коштів залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2021 року в частині стягнення судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000 грн витрат на правову допомогу та 351 грн судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 261 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський О. В. Локтіонова