Справа № 545/2283/19
Провадження № 4-с/545/9/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2021 р.Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.,

за участі секретаря Радченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава справу за скаргою ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Миргородського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Бондаренка І.І., -

в с т а н о в и в :

До Полтавського районного суду на підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.05.2021р., на розгляд за підсудністю, матеріали скарги ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Миргородського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Бондаренка І.І.

Посилаючи на те, що дії державного виконавця суперечать вимогам чинного законодавства.

У судовому засіданні скаржник свої вимоги підтримав в повному обсязі надавши пояснення аналогічні скарзі.

Інші учасники справи до суду не з`явились з невідомих суду причин, що не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконання та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дії визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 статті 18 вищевказаного закону передбачено, що виконавець зобов`язаний в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавче впровадження це сукупність дії державного виконавця ( при цьому вказані дії повинні бути вичерпними), спрямованих на реальне виконання судового рішення, і проведення всіх дій є обов`язком державного виконавця.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи та виконавчого провадження, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набрало законної сили.

Також встановлено, 08 листопада 2019 року, стягувачу, ОСОБА_4 , видано виконавчий лист №545/2283/19, який був пред`явлений до примусового виконання на підставі якого державним виконавцем Миргородського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Бондаренком І.І., 18 листопада 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60637408.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах у ВП №60637408 від 01.03.2021р. № 6569, встановлено, що станом на 01.03.2021р., розмір заборгованості по несплаті аліментів у боржника, ОСОБА_1 становить 20766.70 грн.

Також встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця не погоджується з відповідним розрахунком, оскільки у ньому не відображені суми коштів, котрі він сплачував добровільно, а також надав до суду свій розрахунок за яким він вважає що у нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Також скаржник надав до суду копії квитанцій від:

- 17 березня 2020 року на суму 2 010 грн. 05 коп.;

- 15 квітня 2020 року на суму 2 000 грн.,

-16 липня 2020 року на суму 1200 грн.,

-18 травня 2020 року на суму 2 300 грн.,

- 22 січня 2020 року на 2010 грн. 05 коп.,

- 16 червня 2020 року на суму 1 000 грн.,

-18 серпня 2020 на суму 1 000 грн.,

-17 вересня 2020 року на суму 1105 грн. 53 коп.

У матеріалах виконавчого провадження № 60637408, міститься заява, стягувача ОСОБА_2 у якій вона заперечує отримання від боржника, ОСОБА_1 , аліментів на утримання дитини в період з 10 вересня 2019 року по 01 жовтня 2020 року і даний факт не спростовано у суді.

Також до матеріалів ВП № 60637408 долучено розписку стягувача від 19 жовтня 2020 року, за якою вона отримала від боржника аліментів в розмірі 2 000 грн. за січень 2020 року.

Судом встановлено, що станом на 01 березня 2021 року у виконавчому провадженні № 60637408 виникла заборгованість у розмірі 20766.70 грн.

Також матеріалами ВП № 60637408, підтверджується факт того, що державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості по аліментах, враховано кошти, які добровільно були сплачені боржником, а саме:

-2000.00 грн. за січень 2020р.;

-1100.00 грн. за вересень 2020р.;

-1100.00 грн. за жовтень 2020р.;

-1100.00 грн. за листопад 2020р.;

-1194.00 грн. за грудень 2020р.;

-1194.00 грн. за січень 2021р.;

-2810.30 грн. за лютий 2021р.

Вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 195 СК України, визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід)в Україні чи закордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Пунктами 3, 4 Розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, передбачено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

За змістом ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05.11.2020р., (справа № 545/2283/19, провадження № 4-с/541/11/2020), встановлено наступні обставини за ВП № 60637408:

«Скаржник визнав, що з 08 лютого 2019 року він не працевлаштований, при цьому посилався на те, що в цей період здійснював виплати аліментів.

Проте доказів подання державному виконавцю копій відповідних квитанцій на підтвердження сплати аліментів скаржник не надав. Така ж інформація відсутня і в матеріалах виконавчого провадження.

В квитанції від 17 березня 2020 на суму 2 010 грн. 05 коп. відсутні відомості про платника та призначення платежу.

У квитанціях від 15 квітня 2020 року на суму 2 000 грн., від 18 травня 2020 року на суму 2 300 грн., 16 липня 2020 року на суму 1 200 грн., від 16 червня 2020 року на суму 1000 грн. в якості платника вказана стягувач у вказаному виконавчому провадженні. Також у вказаних платіжних документах відсутнє зазначення призначення платежу.

Квитанція від 18 серпня 2020 року на суму 1 000 грн. хоча і містить відомості про платника ОСОБА_1 і отримувача, ОСОБА_2 , проте відсутня вказівка про призначення платежу.

При цьому, лише в квитанціях від 22 січня 2020 року на суму 2 010 грн. 05 коп. та від 17 вересня 2020 року на суму 1 105 грн. 53 коп. міститься вказівка, що вони здійснені на виконання аліментного зобов`язання.

Також судом було встановлено факт того, що боржник не надав копій квитанцій до державного виконавця для вирішення питання про зарахування їх при здійсненні розрахунку заборгованості.» Ухвала набрала законної сили 23.12.2020р.

Також судом встановлено, що платіжні документи у виді квитанцій, які долучені до матеріалів скарги боржником, містять недостатність інформації для врахування їх як доказу добровільної сплати аліментів по ВП 60637408, виходячи з того, що:

- квитанція від 17 березня 2020 на суму 2 010 грн. 05 коп. не містить відомості про платника та призначення платежу;

- квитанції від 15 квітня 2020 року на суму 2 000 грн., від 18 травня 2020 року на суму 2 300 грн., 16 липня 2020 року на суму 1 200 грн., від 16 червня 2020 року на суму 1000 грн. в якості платника вказана стягувач(?) у вказаному виконавчому провадженні, а також у вказаних платіжних документах відсутнє зазначення призначення платежу;

- квитанція від 18 серпня 2020 року на суму 1 000 грн. хоча і містить відомості про платника ОСОБА_1 і отримувача, ОСОБА_2 , при цьому не зазначено призначення платежу.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що в діях державного виконавця не вбачається порушень закону, а скаржником не доведено порушення його права, отже відсутні правові підстави для задоволення даної скарги.

За таких підстав, можливо зробити висновок про те, що вимоги скарги боржника є необґрунтованими, тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Миргородського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Бондаренка І.І.,слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. 15, 16 ЦК, керуючись ст.ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 447-453 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

У задоволенні скарги, ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Миргородського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Бондаренка І.І., відмовити за недоведеністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк