Дата документу 13.09.2021 Справа № 314/4111/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №314/4111/19 Головуючий у 1-й інстанції: Мануйлова Н.Ю.
Провадження №22-ц/807/2471/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовує тим, що 18 березня 2016 року ОСОБА_2 подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» ( далі ТОВ «ФК» «ЦФР»), заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву № від 18 березня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК» «ЦФР», які становлять кредитний договір, підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» становить кредитний договір між ТОВ «ФК`ЦФР» та ОСОБА_2 ..

Згідно умовами якого ТОВ «ФК» «ЦФР» надав позичальнику кредит у сумі 17460 грн з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 3,69% щомісяця строком на 48 місяців з кінцевим терміном погашення всієї суми заборгованості за кредитом 18.03.2020 року.

30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" ( далі ТОВ «ФК» ЄАПБ») укладено Договір про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» відступає за плату, а ТОВ "ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ « ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (портфель заборгованості), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - "Основні договори".

Відповідно до Додатку №1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_2 за Кредитним договором № від 18 березня 2016 року в сумі 41497.39 грн, з яких: 14521.88 грн - заборгованість за основним боргом; 4009 грн - заборгованість за відсотками; 14236.51 грн заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) ; 8730 грн - пеня.

На виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ "ФК "ЄАПБ" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних.

Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

На виконання та у зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

Із урахуванням зазначеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило суд:

стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за Кредитним договором № від 18 березня 2016 року, яка була передана відповідно до договору про відступлення права грошової вимоги від 30.07.2018 року в розмірі 41497.39 грн, з яких: 14521.88 грн - заборгованість за основним боргом; 4009 грн - заборгованість за процентами; 14236.51 грн заборгованість за відсотками (плата за управліня кредитом); 8730 грн пеня та понесені судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 18 березня 2016 року у розмірі 41497,39 гривень, що складається із: 14521,88 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 4009,00 грн. заборгованість за відсотками; 14236,51 грн. - сума заборгованості за процентами (платою за управління кредитом); 8730,00 грн. сума заборгованості за пенею.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ОСОБА_2 не існує та ніколи не існувало ніяких договірних відносин. У справі відсутній оригінал, або його копія, належним чином завірена кредитного договору чи договору про відступлення права вимоги. В заяві про приєднання до умов отримання кредитних коштів та інших послуг ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» від 18 березня 2016 року не міститься інформація про посаду, прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Підпис в заяві № від 18.03.2016 року на отримання кредиту в сумі 17460 грн з підписом ОСОБА_2 не схожий з підписом на зразок в паспорті. Між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в момент вчинення договору про відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року не було додержано вимог ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. ст. 1077,1078, 1079 ЦК України, ст. 4,5 Закону України « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», розпорядження Національної комісії фінансових послуг № 352 від 06.02.2014 року, тому даний договір є недійсним. Таким чином. У ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відсутні законні підстави на стягнення заборгованості за кредитним договором № від 18 березня 2016 року укладеного між ТОВ « Фінансова компанія « Центр фінансових рішень» та ОСОБА_2 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 41497.39 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішеня або змінити рішеня.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстації ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір № від 18 березня 2016 року. ТОВ «Фінансова компанія « Центр Фінансових рішень» надала відповідачу кредит на умовах зазначенив в кредитному договорі, проте, відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, тому є підстави для стягнення заборгованості у загальному розмірі 41497.39 грн. Позивач документально підтвердив, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги від 30.07.2018 року у відповідача була заборгованість по кредитному договору саме на зазначену суму.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванх прав, свобод чи законних інтересів.

Судом установлено, що 18 березня 2016 року ОСОБА_2 подав до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Центр Фінансових рішень» , заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву № від 18 березня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК» «ЦФР», які становлять кредитний договір, підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР» становить кредитний договір між ТОВ «ФК`ЦФР» та ОСОБА_2 ( а.с. 5-6).

Відповідно до умов кредитного договору № від 18 березня 2016 року ТОВ «ФК» «ЦФР» надав позичальнику кредит у сумі 17460 грн з початковою процентною ставкою від суми кредиту 2%, щомісячної процентної ставки 3,69 % від суми кредиту, річних процентів 14.99 % від суми боргу за договором, пені 0.3 % щоденно від загалдьної суми прострочення, строком на 48 місяців ( а.с. 6).

Погашення Кредиту, сплата нарахованих процентів за користування Кредитом, сплата відсотків за супроводження кредиту, здійснюється Позичальником щомісячно, згідно графіком платежів.

Відповідно до графіку платежів загальний щомісячний платіж становить 1132.01 грн ( а.с. 9).

Відповідно до умов договру ТОВ « ФК « ЦФР» перераховує на рахунок отриманого позичальником кредиту, такі суми грошових коштів: отримувач АТ « ТАС КОМБАНК» рахунок № НОМЕР_1 у АТ « ТАСКОМБАНК» МФО 339500, Переказ до запитання на користь ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 надання кредиту згідно кредитного договору № від 18.03.2016 без ПДВ на суму 13500 грн.

Отримувач ПАТ «Страхова компанія» «ТАС» 1 рахунок № НОМЕР_3 у АТ «Таскомбанк» МФО 339500 оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 18.03.2016 року на суму 3240 грн.

Відповідач з умовами договору погодився, про що свідчить його підпис.

Відповідно до платіжного дорученя № 177935163 від 18 березня 2016 року ТОВ «ФК`ЦФР» перерахував на банк отримувача АТ «ТАСКОМБАН» 13500 грн. Призначення платежу переказ до запитання на користь ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 надання кредиту за договором № від 18.03.2016 року без ПДВ ( а.с. 8).

30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія Центр Фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Фінансова компанія відступила на користь позивача право вимоги за грошовим зобов`язанням за договором № від 18 березня 2016 року відносно ОСОБА_2 в розмірі 41497,39 гривень, що складається із: 14521,88 гривень заборгованість за основною сумою боргу; 4009.00 грн заборгованість за відсотками; 14236,51 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 8730.00 грн сума заборгованості за пенею ( а.с. 18-20).

З Витягу з Реєстру боржників до Договору про відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами вбачається, що станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги у ОСОБА_2 за Кредитним договором № від 18 березня 2016 року була наявна заборгованість за основним боргом в розмірі 14521.88 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 4009 грн, заборгованість за щомісячними відсотками ( плата за управління кредитом) у розмірі 14236.51 грн, сума заборгованості за пенею у розмірі 8730 грн, разом сума заборгованості у розмірі 41497.39 грн ( а.с. 21).

07 серпня 2018 року за вих. № 002763819-1 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на адресу ОСОБА_2 було направлено Повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору № від 18 березня 2016 року та включення його персональних даних до бази персональних даних. (а.с. 17).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, статті 6 ЦК України сторони є вільними в уклаженні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просило у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом, плати за управління кредитом, пенею.

Відповідно до положень частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до положень частини першої статті 77 ЦПК України належними доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи чітко вбачається, що 18 березня 2016 року ОСОБА_2 подав до ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ « ФК « ЦФР» та заяву № від 18.03.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ « ФК « ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ « ФК « ЦФР» та ОСОБА_2 , як позичальником (а.с. 6), заяву фізичної особи про надання згоди на обробку (збирання, реєстрацію, зберігання та інше) його персональних даних ( а.с. 7).

Відповідно до п. 2 Кредитного договору № від 18.03.2016 (Умови надання кредиту), Банк надає Позичальнику Кредит, Позичальник приймає Кредит на наступних умовах; сума кредиту - 17460,00 грн.; дата надання кредиту - 18.03.2016;строк, на який надається кредит - 48 місяці.

Сукупна вартість кредиту складається: початковий процент 2,00 % від суми кредиту 270,00 грн; щомісячні проценти 3,69 % від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти 14,99 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів; щоденна пеня 0,3 % від загальної суми прострочення.

Отже, ОСОБА_2 підписав Заяву № від 18.03,2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» з зазначеними в ній умовами.

Відповідно до абз. 2 стор. 4 Кредитного договору № від 18.03.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», Позичальник зазначає, що умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені та зрозумілі.

Відповідно до абз. 3 стор. 4 Кредитного договору № від 18.03.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», Позичальник ознайомлений із кредитним договором до його укладання і згоден із усіма його умовами, примірник цієї заяви отримав.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву не заперечує факту підписання Заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяви № від 18.03.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР».

Жодних заперечень з приводу того, що Апелянт не погодилася з умовами та правилами надання кредиту ним висловлено при укладанні Кредитного договору не було.

Ніяких застережень або зауважень з боку Позичальника, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, не подано.

Отже, на підставі вище викладеного, твердження Апелянта, що при укладенні Кредитного договору № від 18.03.2016 первісний кредитор не повідомив Позичальника про те, що Заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та Заяви № від 18.03.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», № від 18.03.2016 разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та Апелянтом, не відповідає дійсності та суперечить матеріалам кредитної справи.

ОСОБА_1 не надав належних та беззаперечних доказів про те, що він не укладав Кредитний договір № від 18 березня 2016 року.

Водночас, на підтвердження видачі Кредитних коштів Позивачем до позовної заяви було надано завірені належним чином копії платіжного доручення № Т77935163, а також Довідки про рух коштів №-2694018-SG від 31.10.2018.

До того ж, прямим доказом видачі кредитних коштів є неодноразова, часткова сплата грошових коштів ОСОБА_1 в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором, а саме: 18.03.2016-1135.00 грн, 20.04.2016-1140.00 грн, 18.05.2016-12000.00 грн, 24.06.2016 -1200.00 грн, 19.07.2016-1150.00 грн, 19.07.2016 -1140.00 грн, 26.09.2016 1138.61 грн ( а.с. 14).

Отже, такими діями Апелянт підтвердив не тільки отримання Кредитних коштів, але і згоду з умовами на яких вони було надані Позичальнику.

30.07.2018між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 (далі - Договір відступлення прав вимоги), у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і Боржниками (Портфель Заборгованості) (копія витягу з Договору відступлення права вимоги додавалась до позовної заяви та міститься в матеріалах справи).

Позивач долучив до матеріалів справи докази, які підтверджують беззаперечний факт, що саме по Кредитному договору № від 18.03.2016 відступалось право грошової вимоги від ТОВ «ФК» ЦФР» до ТОВ «ФК» ЄАПБ».

Відповідно до п. 1.1. Договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018 на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитним Договором вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості).

Відповідно до п. 1.2. Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018, Момент відступлення права вимоги за Кредитними Договорами: Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор замінює Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними Договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.

В матеріалах справи міститься Витяг з Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК» ЄАПБ» та додатки до нього, які підтверджують факт відступлення права грошової вимоги до Позивача по Кредитному договору № від 18.03.2016 .

Відповідно до п. 8.1.1. Договору відступлення права вимоги № 20180730 від Факт здійснення між Сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним Актом приймання-передачі, підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі Сторін.

Отже, на підставі Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року позивач одержав від ТОВ «ФК» ЦФР» право вимоги по заборгованості відповідача, що підтверджується Договором відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018, копією Акту прийому - передачі Реєстру Боржників від 30.07.2018 за Договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018 та Платіжним дорученням № 14696 від 01.08.2018, № 14700 від 06.08.2018.

На підставі вище наведених фактів, встановлено, що позивач в повній мірі довів факт набуття права грошової вимоги до Відповідача, по Кредитному договору № від 18.03.2016 .

В той же час Апелянт, який не є стороною оспорюваного ним правочину, не наведено та, відповідно, не доведено, які його права та законні інтереси порушені цим правочином.

Таким чином, Договір про відступлення прав вимоги укладений № 20180730 від між ТОВ «ФК» ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання нього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси Відповідача.

Договір відступлення права вимоги також не спростований. За таких обставин не можна вважати, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" не набуло права вимоги до ОСОБА_2 .

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність позовних вимог, оскільки в матеріалах справи є належні, допустимі та достатні докази про умови договору, розмір заборгованості та про відступлення права вимоги від ТОВ « Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» до позивача, внаслідок чого він є належним кредитором за згаданим кредитним договором. Суд першої інстанції звернув увагу, що позивач вимагає стягнення заборгованості, яка виникла на день відступлення права вимоги і тому її розмір у подальшому не збільшувався, а також - тому факту, що сплачуючи частково заборгованість за кредитним договором відповідач визнав факт укладення договору на вищезазначених умовах. При цьому, відповідач не спростував, що підпис на заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від 18.03.2016 року та на заяві № від 18.03.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» йому не належать, висновки суду про те, що позивач документально підтвердив станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги, 30.07.2018 року, наявність у відповідача заборгованості по кредитному договору - належним чином обґрунтовані та відповідають згаданим матеріалам справи та змісту ст. 89 ЦПК України.

Згідно заяви № від 18.03.2016 року на отримання кредиту від ТОВ « ФК « ЦФР» кредитні кошти були надані строком на 48 місяців, останній платіж відповідач повинен був сплатити 27.03.2020 року.

Враховуючи, що кредитні кошти були надані строком на 48 місяців, останній платіж відповідач повинен був сплатити 27.03.2020 року, позивач звернувся до суду з позовом 11.09.2019 року, заяву про застосування строку позової давності щодо щомісячних платежів відповідач не заявляв, в апеляційній скарзі проце також нічого не йдеться, тому колегія суддів погоджується з висновом суду першої нстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, яка виникла станом на 30.07.2018 року у розмірі 27260.88грн, яка складається із: 14521,88 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4009.00 грн -заборгованість за відсотками, 8730 пеня.

Що стосується обґрунтованості вимог позивача, щодо стягнення заборгованості за щомісячними процентами ( платою за управління кредитом ) у сумі 14236.51 грн, то слід зазначити наступне.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов' язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України "Про захист прав споживачів".

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті і, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

В заяві № від 18.03.2016 року передбачена сплата річних процентів у розмірі 14.99 %.

В розрахунку заборгованості в колонці № 9 передбачена плата за управління кредитом у розмірі 644.28 грн щомісячно, що загалом становить 14236.51 грн, та в розрахунку заборгованості ця сума значиться, як прострочення плати за управління кредитом ( а.с. 15).

Отже, умовами кредитного договру передбачено слату відсотків за управління кредитом в розмірі 644.28 грн , яка включається до суми щомісячного платежу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що умови заяви № від 18.03.2016 року щодо сплати річних процентів у розмірі 14.99 % є фактиночо платою за управління кредитом та є несправедливим, суперечить положенням частини п`ятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), тому відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору внаслідок їх нікчемності.

Тому заявлені позивачем вимоги про стягнення відсотків ( плата) за управління кредитом на суму 14236.51 грн є нікчемними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що позивач не зазначив, які саме послуги за вказан відсотки за управління кредитом надавалися відповідачу. Таким чином, позивач нараховував відсотки за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку ТОВ « ФК « ЦФР» за рахунок відповідача, що є незаконним. Отже позовні вимоги про стягнення відсотків, як плата за управління кредитом у розмірі 14236.51 грн. задоволенню не підлягають.

Таким чином рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим в частині стягнення відсотків ( плати) за управління кредитом у розмірі 14236.51 грн., тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення відсотків ( плати) за управління кредитом .

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованним, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки у справі наявні належні і допустимі докази у формі посвідчених копій документів, які підтверджують факт укладення кредитного договору та видачу коштів за ним. При цьому, відповідач не спростував, що підпис на заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від 18.03.2016 року та на заяві № від 18.03.2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» не належать відповідачу. Висновки суду про те, що позивач документально підтвердив станом на дату укладення договору про відступлення права вимоги 30.07.2018 року, наявність у відповідача заборгованості по кредитному договору - належним чином обґрунтовані та відповідають згаданим матеріалам справи та змісту ст. 89 ЦПК України .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1261.96 грн ( 27260.88х.39).

З ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 988.56 грн (14236.51х2881.50:41497.39).

Відповідно до ч. 10 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволеих позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу часитину судових витрат.

Отже з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 273.40 грн (1261.96-988.56).

Керуючись ст.ст.367, 368, 369,374, 375, 376,381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2019 року в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків (плати) за управління кредитом, судового збору скасувати. Прийняти в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків ( плати) за управління кредитом у розмірі 14236.51 грн відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 273.40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 13 вересня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.