Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1129/20
Провадження № 2/376/134/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участі секретаря - Якштас А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про зміну способу виконання судового рішення,

Встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Химчук В.Л звернувся до суду з позовом до Сквирської міської ради про зміну способу виконання судового рішення.

В обґрунтування позову представник позивача вказує, що згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі №376/710/15-ц за позивачкою визнано право на земельну частку (пай) в розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах з земель запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області.

Реалізувати своє право позивачка не змогла, оскільки землі запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради були відсутні.

Згідно п. 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України з 01 січня 2019 року землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

Постановою Кабінету Міністрів України N 477 від 05.06.2019 внесені зміни до Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Представник позивача зазначає, що під час підготовчого судового засідання встановлено, що відповідач Малоєрчиківська сільська рада, як юридична особа припинена, виділення позивачці земельної ділянки за рахунок землі припиненого КСП «Малоєрчиківське» с. Малі Єрчики Сквирського району Київської області не можливе, а отже неможливо виконати судове рішення.

Під час підготовчого судового засідання представником позивача подано заяву про зміну предмету позову, згідно якої представник позивача просить визнати право на земельну частку (пай) за ОСОБА_1 із земель комунальної власності Сквирської міської ради розміром 3.3. в умовних кадастрових гектарах .

Ухвалою суду від 09 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача замінений первісний відповідач Малоєрчиківська сільська рада на Сквирську міську раду.

На підставі вищевикладеного представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить суд:

Змінити спосіб виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі №376/710/15-ц, провадження №2/376/354/2015, яким за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) розміром 3.3. в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області на: - визнання права на земельну частку (пай) розміром 3.3. в умовних кадастрових гектарах за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 із земель комунальної власності Сквирської міської ради ,.

Представник позивача Химчук В.Л. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та просив провести розгляд справи без його участі та участі позивачки та не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а.с. 70).

Представник відповідача Сквирської міської ради Бойко Л.Б. в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі та вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить не проводити фіксування судового засідання технічними засобами (а. с. 66).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 206,211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі №376/710/15-ц за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) в розміром 3.3 в умовних кадастрових гектарах з земель запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області (а.с.8-9).

З метою реалізації свого права на земельну частку (пай) в червні 2015 року, а саме отримання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку позивачка звернулась до Сквирської районної державної адміністрації, однак листом №06-44/1432 їй рекомендовано звернутися до ГУ Держземагентства у Київській області (а.с.10).

При зверненні до ГУ Держземагентства у Київській області для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивачці було рекомендовано зібрати додаткову документацію та звернутися з повним пакетом документів, що підтверджується копією листа №1-10-7777.47-8262/0/38-15-СГ від 08.12.2015 року (а.с.11-12).

Також, листом №31-10-0.31-6277/0/38-15 СГ від 05.10.2015 року ГУ Держгеокадастру у Київській області позивачці рекомендувало до нового клопотання долучити перерахунок розмірів з умовних кадастрових гектарів в фізичні гектари земельної ділянки (а.с.13).

Про те, таку рекомендацію позивачка не могла виконати, оскільки для такого перерахунку необхідно було знати де мала бути розміщена ділянка та її характеристики.

Малоєрчиківська сільська рада листом від 14.05.2019 року повідомила, що в межах села вільної земельної ділянки розміром 3.3 умовних кадастрових гектарів немає і що землями запасу, які розташовані за межами населеного пункту розпоряджається ГУ Держгкеокадастру в Київській області, протягом 2015 -2018 років усі вільні земельні ділянки за межами села були надані учасникам бойових дій АТО (а.с.14).

Листом від 23.01.2020 року ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомило позивачку про те, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі на місцевості власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської ,селищної,міської ради (а.с.15-16).

Згідно п. 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України з 01 січня 2019 року землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

Постановою Кабінету Міністрів України N 477 від 05.06.2019 внесені зміни до Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

П.1 Рішенням №12-1-V111 від 18 листопада 2020 року Сквирської міської ради розпочато процедуру реорганізації сільських рад бувшого Сквирського району (у т.ч. і Малоєрчиківської сільської ради) шляхом приєднання до Сквирської міської ради.

Відповідно до п.2 вказаного рішення Сквирська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків вказаних сільських рад.

Рішенням №14-4-V111 від 21 січня 2021 року Сквирської міської ради затверджений передавальний акт Малоєрчиківської сільської ради () та передано майно на баланс Сквирської міської ради().

Відповідно до п.2 рішення разом з майном Малоєрчиківської сільської ради Сквирська міська рада приймає документи, що підтверджують право власності (володіння,користування , розпорядження) на об`єкти основних засобів та документів ,які підтверджують право власності або користування майном.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Малоєрчиківська сільська рада () припинена. Дата та номер запису про державну реєстрацію юридичної особи, підстава для його внесення. Дата запису 04.03.2021. Номер запису 008000523. Підстава: рішення щодо реорганізації (а.с.17-19, 20-22).

Згідно ст. 129 - 1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із вимогами ст. 152 Земельного коднксу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно п. 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України з 01 січня 2019 року установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 р. N 122 ( із внесеними Постановою Кабінету Міністрів України N 477 від 05.06.2019 змінами) затверджено Порядок організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

Відповідно до п.1 цей Порядок визначає процедуру розподілу земельних ділянок, що підлягають паюванню, між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (далі - проект).

Пунктом 2 Порядку передбачено,що організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

За змістом пункту 3 Порядку у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про :

внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору);

надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

У пункті 12 Порядку закріплено,що розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності, проводиться згідно з вимогами статті 14-1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) .

У справі «Афанасьєв проти України» (Afanasyev v. Ukraine, № 38722/02, рішення від 5 квітня 2005 року) ЄСПЛ наголосив, що «стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі» (§75). У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine, № 40450/04) ЄСПЛ уточнив: «Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством» (§64).

Отже, з огляду на вищевказане суд приходить до висновку, про те, що при відсутності земель запасу та ліквідації Малоєрчиківської сільської ради, внесені зміни в законодавстві призвели до того, що тільки Сквирська міська рада має повноваження вирішувати питання щодо виділення власнику земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) шляхом надання земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду комунальної власності у розмірі відповідної земельної частки (паю), що потребує зміну способу виконання судового рішення, також з урахуванням, того що відповідач Сквирська міська рада позовну заяву ОСОБА_1 визнала в повному обсязі, а тому позовна заява підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись до ст. ст. 14,129 - 1 Конституції України, ст. ст. 2,3,4, 12, 13, 76, 81, 206, 211,247, 258,259,263 265, 351,352,354 ЦПК України, ст. 152 Земельного кодексу України, п. 21 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, ст. 328 Цивільного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Сквирської міської ради про зміну способу виконання судового рішення - задовольнити в повному обсязі.

Змінити спосіб виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року у цивільній справі №376/710/15-ц,провадження №2/376/354/2015, яким за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) розміром 3.3. в умовних кадастрових гектарах із земель запасу в межах Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області на : визнати право на земельну частку (пай) розміром 3.3. в умовних кадастрових гектарах за ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 із земель комунальної власності Сквирської міської ради, .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко