Провадження № 2/537/485/2021
Справа № 537/127/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2021 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участю секретаря Савічевої М.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, згідно якої просила суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 23 вересня 2006 року у Центральному відділі РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області; визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; залишити ОСОБА_1 прізвище, набуте у шлюбі, « ОСОБА_1 »; судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 23 вересня 2006 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Від даного шлюбу подружжя має спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що син постійно проживає з нею, з квітня 2011 року вона разом з сином переїхала до міста Кременчук, а чоловік, в свою чергу, проживав в місті Полтава до 2015 року, пізніше переїхав до Польщі. Протягом року позивач разом з сином періодично приїжджали до чоловіка або останній приїжджав до них на деякий час. Однак, шлюбні відносини між сторонами поступово погіршилися, протягом останніх трьох років вони не проживають як подружжя, проживають в різних країнах, ведуть окреме господарство, спілкуються у телефонному режимі та зустрічаються лише під час канікул сина або на свята. Позивач ОСОБА_1 вказує, що декілька разів подружжя намагалось відновити сімейні взаємовідносини заради сина, однак це не призвело до позитивного результату, подружжя знову припинило спілкування.

Як зазначає позивач, на даний час між нею та відповідачем ОСОБА_2 не досягнуто згоди щодо визначення місця проживання спільного сина, участі у забезпеченні умов життя дитини та участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживатиме окремо, розмірі аліментів на утримання дитини. ОСОБА_1 наголошує, що син протягом всього свого життя проживає разом з матір`ю, він має вади здоров`я та потребує постійного нагляду та піклування. Дитина навчається у Кременчуцькій гімназії №19 за місцем фактичного проживання. Позивач має власну квартиру в місті Кременчуці та проживає в ній разом із сином. Згідно змісту позову, позивач ОСОБА_1 не має наміру перешкоджати батьку у здійсненні своїх прав та обов`язків щодо їхнього сина.

За викладених обставин позивач і звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 14 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 21 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Цвик М.В. в судовому засіданні позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю підтримали, посилаючись на викладені в позові обставини, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав до суду клопотання, згідно якого просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його представників, а також вказав, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання спільної дитини з матір`ю (позивачем) визнає та не заперечує проти задоволення цієї вимоги.

Вислухавши думку позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Цвик М.С., приймаючи до уваги думку відповідача ОСОБА_2 , вивчивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Шлюб між сторонами у справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 23 вересня 2006 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції за актовим записом №900, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Сторони від шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області.

Згідно частини 6 статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно частини 9 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства»

№2402-III від 26 квітня 2001 року, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень статей 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 четвертої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні достовірно встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 фактично проживають окремо на протязі близько трьох років, на розгляді Октябрського районного суду міста Полтави перебуває цивільна справа №554/156/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, провадження по якій було відкрито 02 лютого 2021 року.

Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , - з 07 серпня 2013 року, що підтверджується актом про фактичне проживання особи від 27 січня 2021 року, посвідченого головою ОСББ «Бутиріна» Яцун Л.І. Також, згідно змісту вказаного акту, ОСОБА_2 (чоловік) у вказаній квартирі не проживає.

Квартира АДРЕСА_2 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером 240963837 від 19 січня 2021 року.

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Кременчуцькій гімназії №19 Кременчуцької міської ради Полтавської області, що вбачається із довідки, виданої 18 січня 2021 року директором вказаного навчального закладу Лобан Т .

Згідно психологічного заключення від 02 лютого 2021 року психолога Клепач І.В. , який працює у Кременчуцькому міському центрі комплексної реабілітації дітей з інвалідністю, у дитини ОСОБА_3 , 26 червня 2009 року, згідно клінічних досліджень, було виявлено підвищений стан особистісної тривожності та набуту лабільність нервової системи, що свідчить про високу вірогідність нервового зриву, дитину не рекомендовано виривати зі звичного середовища, змінювати схему навчання та соціального оточення, рекомендований стан спокою.

За змістом характеристики дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої директором Кременчуцької гімназії №19 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, дитина має середній рівень навчальних досягнень, навчається в повну міру своїх сил. Систематично виконує домашні завдання, без поважних причин занять не пропускає. ОСОБА_3 має налагоджені стосунки з однокласниками, має багато друзів, в класі почуває себе комфортно. Правил поведінки дотримується, на зауваження вчителів реагує адекватно. У спілкуванні та поведінці переважають позитивні риси. Скромний, спокійний, врівноважений, товариський, добрий. У ОСОБА_3 є все необхідне шкільне приладдя. Завжди має охайний зовнішній вигляд. Мати, ОСОБА_1 , приділяє достатньо уваги вихованню та створює необхідні умови для навчання та розвитку сина, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться шкільним життям учня.

Згідно довідки серії ІІА №1987993, виданої Міністерством внутрішніх справ України, за обліками МВС громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Полтава, на території України станом на 08 лютого 2021 року не знятої чи не погашеної судимості не має.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит за вих.№316/10-1 від 26 лютого 2021 року директора КНМП «Ценрт первинної медико - санітарної допомоги №1» міста Кременчука, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , заключила Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу.

Згідно довідки №545, виданої лікарем - психіатром КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» Сторожевою А.П., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на власне прохання була оглянута лікарем - психіатром, на момент огляду ознак психічного розладу не виявлено, на обліку у КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» не перебуває, за медичною допомогою в період з 07 серпня 2013 року по 11 лютого 2021 року не зверталась.

Згідно роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України у Постанові за номером 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати.

Статтею 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом.

Згідно статті 4 Конвенції, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції.

Відповідно до статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року по справі №712/11527/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року по справі №716/591/19 зазначено, що при визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Вирішуючи спір, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінюючи в сукупності пояснення позивача ОСОБА_1 та приймаючи до уваги думку відповідача ОСОБА_2 , здійснивши їх аналіз, при вирішенні питання місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує: наявність звичних умов проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час з матір`ю в місті Кременчуці, а також усталеного кола спілкування з однокласниками, друзями; забезпеченість позивача ОСОБА_1 власним житлом; територіальне розташування місця постійного проживання дитини та навчального закладу, який відвідує дитина; висловлену відповідачем ОСОБА_2 думку у наданій ним заяві, де відповідач визнав вимогу щодо визначення місця проживання спільної дитини з матір`ю (позивачем).

За викладених вище обставин, з метою забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини, які переважають над інтересами батьків, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , що відповідатиме його інтересам.

Суд також зазначає, що обставини, які перешкоджають визначенню місця проживання сина з матір`ю, визначені у частині 2 статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлені.

Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За викладених обставин, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового, сплаченого нею при подачі позову до суду 12 січня 2021 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Кременчуці Полтавської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає 454 грн. 00 коп., сплаченого нею при подачі позову до суду 12 січня 2021 року на розрахунковий рахунок №UA0016718, одержувач - ГУК у Полтавській області/Крюківський район/22030101, ідентифікаційний код отримувача - 37959255, код установи банку - 899998, призначення платежу - судовий збір.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у місті Кременчуці Полтавської області виконати ухвалу суду про повернення витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків суми судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду, що складає 454 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 квітня 2021 року.

Суддя Д.О. Зоріна