ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/3503/19 Головуючий суддя І інстанції Гримайло А. М.
Провадження № 22-ц/818/3643/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мінкевич Ірини Миколаївни на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11 березня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Гримайло А.М., по цивільній справі № 642/3503/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення порядку участі у вихованні малолітньої дитини,

встановив:

23 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку участі у вихованні малолітньої дитини,

Позовна заява мотивована тим, що після розірвання шлюбу з відповідачкою - матір`ю дитини - їх малолітня дитина залишилася проживати з матір`ю. Відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, на зв`язок не виходить, на призначені зустрічі не з`являється, тому він був змушений звернутися для вирішення цього питання до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 44 від 06.02.2019 року було встановлено порядок його участі у вихованні дитини - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено час зустрічей: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 14-00 год. до 18-00 год.; щосереди з 19-00 год. до 20-00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_2 , мати дитини ОСОБА_2 попереджена, що перешкоджаючи зустрічам ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 вона порушує права дитини та батька. Вищезазначене рішення було направлено ОСОБА_2 за допомогою мобільного зв`язку, оскільки особисто вона відмовилась його отримувати та категорично відмовляється його виконувати, тому вважає, що ОСОБА_2 грубо порушує його законні права на спілкування з сином, а також права дитини на спілкування з батьком, що стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 збільшивши позовні вимоги 24.10.2019 року просив суд визначити його участь у вихованні дитини шляхом закріплення наступного графіку спільних побачень: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 14-00 год. до 18-00 год.; щосереди з 19-00 год. до 20-00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_2 . Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити, окрім зазначеного в позовній заяві графіку спілкування з сином ОСОБА_1 , його право на безперешкодну участь у зустрічі із сином для відвідування басейну, занять з сенсомоторного розвитку, занять з творчого розвитку, занять з музикального розвитку, занять з фізкультури для малюків, проведення профілактичного огляду, за необхідності - лікування та інших, необхідних для всебічного розвитку дитини заходів і занять; повідомляти Позивача про свій виїзд за-кордон України і на час виїзду за-кордон України передавати сина батькові з метою догляду за дитиною.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року позов задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши наступний графік спільних побачень: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 14-00 год. до 18-00 год.; щосереди з 19-00 год. до 20-00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Мінкевич І.М. просить суд рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване в частині відмови позивачеві у задоволенні додаткових позовних вимог.

Вказав, що відповідачка систематично з 13.08.2018 виїжджала за кордон України на доволі довгі терміни, не повідомляючи ані суду ані позивача де і з ким на цей час залишає.

Позивачу стало відомо, що дитина має певні недоліки фізичного та неврологічного стану, невпевнену ходу, і в свої повні три роки практично не розмовляє. Згідно довідки дитячого лікаря відповідач не зверталась з цього приводу до лікарні. У зв`язку із отриманою інформацією, розуміючи, що у процесі влаштування особистого життя відповідач взагалі не займається серйозними проблемами дитини, а тому позивач як відповідальний батько має наміри для вирішення питання, пов`язані із вадами здоров`я і розвитку дитини вирішувати самостійно, у зв`язку з чим він просив суд збільшити час його перебування з дитиною, щоби більше опікуватися його станом здоров`я та всебічним розвитком особистості.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, пояснення представника позивача - адвоката Мінкевич І.М., вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення у повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, дослідив докази в їх сукупності та врахував характер відносин, які склались між батьками дитини, та між дитиною і кожним з батьків, вік дитини. Суд дійшов висновку, що між сторонами склались неприязні відносини, внаслідок чого позивач позбавлений можливості регулярно спілкуватися з сином, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, яка проживає з матір`ю.

Суд також врахував: вік дитини, фактичні обставини життєдіяльності дитини, а також те, що для створення нормальних взаємовідносин між сином та батьком необхідно їх спілкування, та виходячи з інтересів дитини суд поклав в основу своїх висновків рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 44 від 06.02.2019 року. Суд при цьому зазначив, що згадане рішення органу опіки та піклування у повній мірі відповідає інтересам дитини, а позивачем не доведено необхідність збільшення часу для його побачень із сином.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони з 19.08.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду від 24 червня 2019 року. Від спільного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про наявність неприязних відносин між сторонами перед розірванням шлюбу свідчать відповіді Холодногірського ВП ГУНПУ в Харківській області від 24.11.2018 року на звернення матері відповідачки ОСОБА_5 від 19.11.2018 на дії позивача ОСОБА_1 (а. с. 54-58).

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 44 від 06.02.2019 року було встановлено порядок участі позивача у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено час зустрічей: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 14-00 год. до 18-00 год.; щосереди з 19-00 год. до 20-00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_2 . Мати дитини ОСОБА_2 попереджена, що, перешкоджаючи зустрічам ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , вона порушує права дитини та батька.

Вказане рішення належним чином не виконувалось відповідачем, про що свідчить лист Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 15.03.2019 року про те, що в ході проведення перевірки доводів звернення позивача ОСОБА_1 щодо втручання у ситуацію та забезпечення права малолітнього ОСОБА_3 , 2017 р. н., на спілкування з батьком, був здійснений вихід служби за місцем проживання родини ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_3 , двері квартири не відчинили, залишено запрошення до Служби, на яке ОСОБА_2 не з`явилася на телефонні дзвінки не відповідає, направлено повторне запрошення, в якому вона попереджена про відповідальність за ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування згідно чинного законодавства України (а. с. 20-21).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнуто аліменти на її утримання, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення трьохрічного віку сином, з 18.04.2019 року.

Згідно до свідоцтва про укладення шлюбу (апостиль), Чеська республіка, в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу відділу РАЦС Пругоніце, район: Прага-захід, в томі 39, рік 2019, сторінка/лист 17 за № 252, 14.10.2019 року зроблено запис про реєстрацію шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_2 », бланк суворої звітності: НОМЕР_1 , тобто відповідач створила нову сім`ю (а. с. 125-126).

Як вбачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.09.2020 року у період з 24.02.2018 року по 02.10.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , перетинала державний кордон України:

-13.06.2018 - 793 Харків-Тель-Авів; 19.06.2018 - 794 Тель-Авів - Харків;

-07.09.2018 - 411 Київ - Дюсельдорф; 16.09.2018 - 412 Дюсельдорф - Київ;

-26.09.2018 - 793 Харків-Тель-Авів; 04.10.2018 - 794 Тель-Авів - Харків;

-19.10.2018 - 129 Київ - Париж; 26.10.2018 - 128 Париж - Київ;

-28.11.2018 - 793 Харків-Тель-Авів; 06.12.2018 - 794 Тель-Авів - Харків;

-07.03.2019 - НОМЕР_4; 11.03.2019 - НОМЕР_4;

-09.05.2019 - 415 Київ - Мюнхен; 20.05.2019 - 416 Мюнхен - Київ;

-24.07.2019 - 793 Харків-Тель-Авів; 08.08.2019 - 794 Тель-Авів - Харків;

-06.10.2019 - НОМЕР_4; 14.10.2019 - НОМЕР_4;

-10.12.2019 - 305 Київ - Рим; 14.12.2019 - 306 Рим - Київ;

-23.02.2020 - 793 Харків-Тель-Авів; 12.03.2020 - 794 Тель-Авів - Харків (а. с.166).

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.04.2020 в ході примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2019 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2017 р. н., накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , постановою від 19.11.2020 року арешт знято у зв`язку з погашенням боргу.

Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 630 від 21.10.2020 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей» визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.02.2021 в ході примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2019 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2017 р. н., накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.02.2021 в ході примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23.05.2019 року про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2017 р. н., ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як вбачається зі змісту 158 СК України рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька, який проживає окремо від неї, прийняте за заявою батька дитини, є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, у тому числі періодичні чи систематичні побачення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини

Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Суд не встановив жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б право батька на спілкування з малолітнім сином, чи обставин, які свідчили б про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановили, відповідачка цього не довела і матеріали справи таких доказів не містять.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач не довела неможливості здійснення позивачем батьківських обов`язків, його негативного ставлення до дитини, а тому відсутні виключні обставини, які унеможливлюють визначення порядку участі батька у вихованні сина. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження негативного впливу позивача на дитину, відсутності у нього необхідних навиків у догляді за малолітнім сином, як і доказів того, що він потребує спеціального догляду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, враховуючи наявність конфлікту між батьками, неможливість батьків самостійно дійти згоди у вихованні сина, наявність перешкод, які відповідач чинила батьку у спілкуванні з дитиною, малолітній вік дитини та зміну дитиною фактичного місця проживання, а також з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, дійшов обґрунтованого висновку про доцільність проводити побачення сина з батьком у визначеному судом порядку, урахувавши рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 44 від 06.02.2019 року.Обраний судом спосіб участі батька у вихованні дитини якнайкраще відповідатиме інтересам не тільки батька, а й самої дитини.

Отже, з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Щодо позовних вимог: зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити, окрім зазначеного в позовній заяві графіку спілкування з сином ОСОБА_1 , його право на безперешкодну участь у зустрічі із сином для відвідування басейну, занять з сенсомоторного розвитку, занять з творчого розвитку, занять з музикального розвитку, занять з фізкультури для малюків, проведення профілактичного огляду, за необхідності - лікування та інших, необхідних для всебічного розвитку дитини заходів і занять; повідомляти Позивача про свій виїзд закордон України і на час виїзду закордон України передавати сина батькові з метою догляду за дитиною, суд першої інстанції, правильно зазначив, що відповідач наразі не перешкоджає зустрічам позивача з сином.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки надані докази про звернення позивача з приводу недотримання відповідачкою визначеного органом опіки та піклування порядку спілкування з батьком - цей факт належним чином не підтверджують. Сам факт відсутності відповідача в Україні про порушення цього порядку також не свідчить. Позивач не надав до суду належних і допустимих доказів про необхідність збільшення часу його спілкування з малолітньою дитиною у порівнянні із визначеним органом опіки та піклування графіком, або що цей графік не забезпечує інтересів малолітньої дитини.

Після того, як дитина стане доросліше, що має значення для її розвитку та збільшення потреб у спілкуванні з батьком, позивач не позбавлений у права звернутися до суду з позовом про зміну встановленого судом способу участі у вихованні дитини.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи запропоновані рекомендації органу опіки і піклування щодо встановленого графіку спілкування батька з дитиною, обґрунтовано виходив з усталеного розпорядку життя сторін та дитини.

Таким чином доводи скарги є недоведеними, тому апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись 268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мінкевич Ірини Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.