ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6907/21 Справа № 2н-2572/2008 Суддя у 1-й інстанції - Папарига В. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 2-н-2572/2008

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

боржник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року, яка ухвалена суддею Папаригою В.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,та повне судове рішення складено 14 травня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Красильникової Вікторії Сергіївни, просила поновити строк для звернення зі скаргою та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Красильникової Вікторії Сергіївни щодо не зняття арешту з її майна, який був накладений 21 квітня 2017 року постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 52557690 та зобов`язати державного виконавця зняти арешт з майна.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що на виконанні у Довгинцівському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 52557690, в межах якого 21 квітня 2017 року державним виконавцем Красильниковою В.С. було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , ( після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 ).

28.04.2017 року постановою державного виконавця Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі Красильниковою В.С. судовий наказ повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в провадженні Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі перебували виконавчі провадження № 19134130, № 3884155, № 52557690, № 60248778, які були відкриті на підставі судового наказу від 30.05.2008 року № 2н-2575, виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

ОСОБА_4 неодноразово зверталась до Довгинцівського ВДВС з проханням розстрочити погашення боргу.

По виконавчому провадженню № .03.2020 року постановою державного виконавця Довгинцівського відділу ДВС у м. Кривому Розі Казаковою М.Ю. судовий наказ повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Однак, після повернення виконавчого листа стягувачеві державним виконавцем протиправно не знято арешт з майна боржника. На її звернення від 19.01.2021 року про зняття арешту Довгинцівським відділом ДВС у м. Кривому Розі 28.01.2021 року за вих. № 5369 надано відмову та роз`яснено, що арешт з майна боржника може бути знятий лише за умови оплати боргу за судовим наказом, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що в загальній сумі становить 5768,79 грн.

Вважає, що бездіяльність посадових осіб Довгинцівського відділу ДВС щодо не зняття арешту з майна боржника після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачеві є неправомірною, у зв`язку з чим просила суд задовольнити її скаргу.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Красильникової Вікторії Сергіївни, зацікавлені особи: Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» про арешт майна - відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що вона неодноразово зверталась до Довгинцівського ВДВС з проханням розстрочити погашення боргу та сплачувала невеликі суми.

Після повернення 23.03.2020 року стягувачеві виконавчого листа у виконавчому провадженні № 60248778 на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем не знято арешт з майна боржника, з цього питання вона зверталась з заявою до Довгинцівського ВДВС у місті Кривому Розі. Їй була надана відповідь та роз`яснено, що зняття арешту з майна боржника може бути тільки лише за умови оплати боргу за судовим наказом, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження.

Посилається на те, що державний виконавець повинен був після повернення виконавчого листа винести постанову про стягнення виконавчого збору та вказує, що їй жодної постанови направлено не було. Зокрема, про існування такої постанови і не зазначено у відповіді наданій на її звернення про зняття арешту з майна боржника.

Також, посилається на відсутність в законодавстві України механізму щодо погашення основного боргу після закриття виконавчого провадження, що порушує її право на власність.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, боржницю ОСОБА_1 та її представника адвоката Верхушу Я.О.Ю, які, кожен окремо, наполягали на доводах апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебували виконавчі провадження: № 38841533, постановою старшого державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 15.07.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу № 2н-2572/2008, виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 30.05.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» боргу у розмірі 3902,54 грн. (а.с.9); № 52557690, постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 04.10.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документу № 2н-2572/2008, виданого Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 30.05.2008 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» боргу у розмірі 2430,00 грн.( а.с. 10).

Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 28.04.2017 року ВП 52557690 повернуто виконавчий документ № 2н-2572/2008, виданий 30.05.2008 року без виконання, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» ( а.с. 12).

Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 23.03.2020 року ВП 60248778 повернуто виконавчий документ № 2н-2572/2008, виданий 30.05.2008 року без виконання, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» ( а.с. 11).

Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 21.04.2017 року по виконавчому провадженню № 52557690 накладено арешт на все майно боржника ( а.с. 13).

ОСОБА_2 23.02.2010 року після розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 ( а.с. 22).

ОСОБА_1 відповіддю Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.01.2021 року за вих. № 5369 роз`яснено, що арешт з майна боржника може бути знятий лише за умови оплати боргу за судовим наказом, виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що в загальній сумі становить 5768,79 грн. ( а.с. 20).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої виходив з того, що під час повернення виконавчого документу стягувачу, згідно пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не передбачено зняття арешту з майна боржника, у державного виконавця не було підстав для зняття арешту. Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так само, згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення, може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Тобто, на суд покладено обов`язок своєчасно та об`єктивно розглянути заявлені вимоги, навести мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався, при вирішенні цих вимог.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення, для задоволення вимог стягувача.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем, відповідно до цього Закону, заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною п`ятою статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, воно є завершеним і ці поняття, не є тотожними.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону.

Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про арешт майна від 21.04.217 року, яка винесена у виконавчому провадженні № 52557690 не була зареєстрована у відповідних реєстрах, зокрема, сама скаржниця вказує, що записів про обтяження її майна відповідно до вищевказаної постанови нею не знайдено, про що свідчать і матеріали справи ( а.с. 48,49,50), в зв`язку з чим, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржниці у апеляційній скарзі на порушення її прав на власність.

Наведені скаржницею в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: