Справа № 316/1319/20
Провадження № 2/316/94/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Куценка М.О.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши в залі судового засідання приміщення Енергодарського міського суду Запорізької області, у відкритому судовому засіданні, порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/1319/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Енергодарської міської ради як Орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських справ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась 24.04.2020 р. до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Енергодарської міської ради як Орган опіки та піклування, у якій, з підстав визначених ст.ст. 164, 165 СК України, у спосіб захисту визначений ст.16 ЦК України, просить суд: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 14.07.2001 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають двох дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З травня 2007 року шлюбні стосунки між ними було припинено та офіційно розлучились 17.07.2008 р. про що скалено відповідний актовий запис за №157 на що свідчить Свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.01.2010 р. З відповідачем проживають окремо, діти проживають разом з нею, про що спору з відповідачем не виникало.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.12.2009 р. з ОСОБА_2 призначено стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з 14.09.2009 р. та видано виконавчий лист №2-1815 від 04.12.2009 р. Однак, ОСОБА_2 аліменти не сплачує, має заборгованість в розмірі 397836,20 грн. на, що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №36319379 виданий Кам`янсько-Дніпровським районним відділом Державної виконавчої служби від 27.03.2020 р. №6121/18.7-42в1.

Відповідач, майже весь цей час життям дітей не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з ними та приймати участь у їх вихованні, діти майже весь час не бачили батька. Енергодарською ЗОШ І-Ill ступенів №2, в якій навчається спільний син, надано довідку від 14.04.2020 р. № 221/02-31 в якій адміністрація школи повідомляється, що з 2008 року і по теперішній час батько учня ОСОБА_3 , 2005 року народження - ОСОБА_2 не спілкується з вчителями, не відвідує батьківські збори, не цікавиться життям дитини, не надає матеріальної допомоги на придбання підручників та зошитів. Відповідно довідки з Енергодарської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4 датою від 21.04.2020 р. №01-22/145, в якій навчається донька, адміністрацією школи повідомлено, що батько ОСОБА_2 з початку навчального року і по теперішній час у шкільному житті дитини участі не бере: не цікавиться її навчанням у педагогічних працівників, батьківські збори та свята не відвідує. Крім того, діти відвідують спортивні гуртки, однак їх батько на тренування дітей ні разу не приходив, їх успіхами не цікавився, матеріальної допомоги для участі дітей у змаганнях та придбанні спортивної форми для тренувань, не надавав.

Зазначає, що нею самостійно в межах фінансової можливості забезпечувалось дітям гідні умови проживання та гармонійна атмосфера, між ними склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей.

Позивач, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 оскільки останній не цікавиться дітьми, їх життям, станом здоров`я, участі у їх вихованні не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, з дітьми не спілкується (а.с.2-5).

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко М.О. від 13.05.2020 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.34-34зворот).

Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, зазначаючи і на зневажливе ставлення до нього батьків позивача, неодноразово виставляючи його в очах дітей непутьовим батьком. Суттєвою обставиною, яка вплинула на стосунки зазначає своє скрутне матеріальне становище в якому він опинився і його фінансові проблеми тривають майже одинадцять років. Весь час він перебуває під тиском кредиторів, що суттєво впливає на його емоційний стан, а заборгованість перед позивачкою, при кожній зустрічі з нею або в телефонній розмові, стає приводом для питань на які немає однозначних відповідей, тому він їх уникає. Вказує, що ним неодноразово надавались письмові згоди на виїзд доньки за кордон. Вважає, що позивачем не надано доказів того, що до нього коли-небуть застосовувались заходи впливу, крім примусового стягнення аліментів, а наявність боргу з аліментів не свідчить на уникнення відповідальності, а на думку відповідача лише свідчить на неможливість сплати аліментів. Також вважає, що відсутні і докази яким чином позбавлення його батьківських прав поліпшить життя дітей. Просить у задоволенні позову відмовити(а.с.42-42зворот).

Позивачем ОСОБА_1 було надано письмову відповідь на відзив в якій, фактично, вважає заперечення відповідача безпідставними, у тому числі зазначаючи, що відповідач не працює, а отже має вільний час, для спілкування з дітьми чого не робить. Вважає, що тяжкий майновий стан не виправдовує відповідача, оскільки він якось протягом одинадцяти років виживав, а вона весь час працювала, щоб забезпечувати дітей. На думку позивача, відсутність спілкування між батьком та дітьми протягом років свідчить про стале небажання, а ні на відсутність можливості.

Визнала, що відповідач два рази надавав дозвіл на виїзд доньки за кордон, при цьому зазначивши, що всі витрати пов`язані з цим, вона несла самостійно. З останнього разу як відповідач бачив дітей пройшло майже 5 років, протягом яких відповідач навіть не дзвонив дітям. Причиною позбавлення відповідача батьківських прав також вважає і те, що діти постійно приймають участь у змаганнях, а ненадання відповідачем дозволу на їх виїзд за кордон може стати причиною для псування спортивної кар`єри дітей. На думку позивача, позбавлення відповідача батьківських прав суттєво поліпшить життя дітей, адже відповідач не зможе завдати шкоди. Просить позовні вимоги задовольнити (а.с.69-72).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 30.10.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.75-75зворот).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, пояснивши, що з травня 2007 року з відповідачем не проживають. Раніше, коли діти навчались у початковій школі, відповідач приходив до дітей по суботах, перевіряв щоденники та в разі наявності зауважень чи поганих оцінок, застосовував до них методи виховання шляхом фізичного впливу караючи їх ременем, з якими вона не була згодна, про що зауважувала відповідачу. Не забороняла відповідачу спілкуватися з дітьми. Крім того, вказує, що певний час, дітям матеріальну допомогу надавав батько відповідача, та два роки тому, відповідач останній раз, у неї на роботі, передав грошові кошти для дітей від свого батько, перед цим, не бачивши дітей кілька років, та на її зауваження щодо виховання дітей відповідач заявив, що розповість своєму батькові і той більше грошових кошів надавати не буде. Що і сталося, оскільки у її розмові з дідусем по телефону, останній повідомив, що йому дзвонив відповідач, та щоб вона йому більше не дзвонила, з того часу припинились стосунки і з дідусем. Просить позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, заяв або клопотань про його відкладення до суду не надав. В матеріалах справи міститься заява відповідача про розгляд справи без його присутності (а.с.41).

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Енергодарської міської ради як Орган опіки та піклування - Суворова Л.Б., яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.61), не з`явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи у відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.93).

Неповнолітній ОСОБА_3 , в судовому засіданні пояснив, що останній раз бачив батька приблизно років вісім назад, коли той останній раз приходив, з того часу батька не бачив та йому не відомо за яких причин батько не спілкується з ним. Сам же він не намагався спілкуватися з батьком оскільки не бажає цього, що пов`язано з тим, що у дитинстві батько карав його за погані оцінки, не вітав його з днем народження. Зазначає, що мати ніколи не забороняла йому спілкуватися з батьком, а батькові спілкуватися з ним. Бажає щоб батька позбавили батьківських прав так як він не виконує свої батьківські обов`язки.

Неповнолітня ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що останній раз з батьком спілкувалась багато років назад, коли конкретно вона не пам`ятає, він не дзвонить та і вона не дзвонить батькові. Ніхто не забороняє спілкуватись з батьком проте вона сама цього не бажає, оскільки вважає що з ним не має про що спілкуватись, крім того, батько погано відносився до неї у дитинстві, бив за погані оцінки. Зазначаючи і на те, що батько для них нічого не робить, виявила бажання про позбавлення останнього батьківських прав.

Свідок ОСОБА_5 , зазначив на те, що більше шести років назад підтримував дружні стосунки з позивачем та відповідачем, вказав, що позивач ОСОБА_1 зверталась до нього з проханням поспілкуватися з відповідачем ОСОБА_2 щодо припинення виховання дітей шляхом фізичного впливу, що він і зробив.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є тренером дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батька дітей бачив однин раз, коли останній надавав дозвіл на виїзд дітей за кордон. Самі діти про батька ніколи не розповідали.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є тренером дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батька дітей ніколи не бачив.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що позивач та відповідач з 14.01.2001 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області розірваний 17.07.2008 р. про що складено актовий запис №157 (а.с.10). Від шлюбу, позивач та відповідач мають двох спільних дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9) та доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.12.2009 р. по справі №2-1815 за 2009 рік з ОСОБА_2 (відповідача по справі) призначено щомісячне стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 (позивача по справі) на утримання двох спільних дітей в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 14.09.2009 р. (а.с.11-11зворот), зі сплати яких у відповідача перед позивачем існує заборгованість, розмір якої становить 397836,20 грн. станом на лютий 2020 року (а.с.13-17). Відповідач не заперечує, що за згодою з позивачем діти залишились проживати з останньою, що також підтверджується і Актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.62-62зворот).

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п.1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2); жорстоко поводяться з дитиною (п.3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п.4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п.5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п.6).

При цьому, тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України під ухиленням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, свідчить на те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути підставою лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Разом з тим, слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку батька, неможливо, і лише при наявності вини в діях останнього.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 р. у справі №760/468/18, від 11.03.2020 р. у справі №638/16622/17, від 02.10.2019 р. у справі №461/7387/16-ц, від 08.05.2019 р. у справі №409/1865/17-ц.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 р. (заява №31111/04) наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58), яку у даній справі було висловлено відповідачем у відозві на позов.

У рішенні від 16.07.2015 р. справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

З змісту Висновку №01-01-40/3882 від 08.09.2020 р. наданого Виконавчим комітетом ЕМР (далі - Висновок) (а.с.57-60) вбачається, що фактично ОСОБА_2 відвідував дітей 1 раз на тиждень протягом 2015-2017 років, що визнається і позивачем ОСОБА_1 . Крім того, вказується на невідвідування ОСОБА_2 батьківських зборів, відсутність у нього зацікавленості до навчання дітей та не підтримання зв`язків із класними керівниками, наявність заборгованості по аліментам, яка як зазначає ОСОБА_1 виникла у зв`язку з довготривалими фінансовими проблемами. Та надано висновок відповідно до якого вважають, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не проявляючи до них батьківської уваги та турботи, не піклуючись про стан їх здоров`я та не цікавиться їх життям, що на думку Виконавчого комітету ЕМР вказує на те, що в інтересах дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за доцільним буде позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей (а.с.60).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існують певні неприязні стосунки, що на думку суду, також може впливати як на поведінку як позивача так і відповідача у стосунках з дітьми.

Разом з тим, з досліджених у сукупності доказів не встановлено наявності у відповідача протиправної поведінки, яка саме завдає шкоди інтересам дітей або може її завдати в разі незастосування такого заходу як позбавлення відповідача батьківських прав.

Крім того вбачається, що основною умовою позбавлення батьківських прав відповідача, позивач вважає наявність перешкод у подальшому виїзді дітей за кордон, несплату відповідачем аліментів на утримання дітей та відсутність у нього заінтересованості до життя і виховання дітей.

Однак, відповідачем заперечується позбавленням його батьківських прав, що на думку суду свідчить на його зацікавленість у прийнятті участі в житті дітей, враховуючи і те, що мотивами якими позивач обґрунтовує таку свою поведінку, є фінансові проблеми, що підтверджується як даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень щодо відповідача які перебувають на примусовому виконанні (а.с.43-47), на спростування яких доказів надано не було, так і поясненнями самої позивачки, яка зазначила, що грошові кошти на дітей фактично певний час надавав їх дідусь - батько відповідача, а ні сам відповідач.

Виходячи з зазначеного вище, суд критично оцінює Висновок виконавчого комітету ЕМР про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, з яким виходячи з положень ч.6 ст.19 СК України має право не погодитись, оскільки на думку суду, він не є достатньо обґрунтованим, щодо того, у чому сама полягає захист інтересів неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом позбавленням їх батька - ОСОБА_2 (відповідача по справі) батьківських прав відносно них, яким чином таке позбавлення позитивно вплине на дітей, що також не доведено і самою позивачкою.

Слід зазначити, що суду в загалі не було надано будь-яких доказів які б вказували, що поведінка відповідача є такою, що свідчить на необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав та буде як найкраще в інтересах дітей. Крім того, доводи позивача та надані на обґрунтування вимог позову докази, на думку суду не свідчать як на беззаперечність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей так і є вкрай необхідною мірою для застосування до відповідача такого заходу.

При встановлених у справі обставинах, суд вважає достатнім та необхідним обмежитися попередженням відповідача про необхідність зміни його ставлення до виховання дітей з метою налагодження з ними стосунків і виконання ним батьківських обов`язків щодо дітей.

З урахуванням наведеного вище, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках, суд, враховуючи недоведеність доцільності позбавлення відповідача батьківських прав є саме в інтересах неповнолітніх дітей, вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні вимоги позову про позбавлення відповідача цих прав.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до квитанції від 23.04.2020 р. (а.с.1) позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн..

Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем розподілу з відповідача на користь позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Енергодарської міської ради як Орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду ( з урахуванням положень п.п.15.5 п.15 Прикінцевих положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 02 вересня 2021 року.

Суддя: М. О. Куценко