П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 227/2188/21

Номер провадження 22-ц/804/2395/21

15 вересня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Агєєва О.В. Халаджи О.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

представник заявника: ОСОБА_2

представник заявника: ОСОБА_3

заінтересована особа: Криворізька сільська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Криворізька сільська рада,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2021 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Здоровицею О.В. в м. Добропілля в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області 08 липня 2021 року, час не зазначено, повний текст складено 13 липня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Криворізька сільська рада.

В обґрунтування вимог зазначила, що вона є донькою померлої ОСОБА_4 . Після одруження вона разом зі своїм чоловіком збудували хату в АДРЕСА_1 , де вона мешкає по теперішній час. Поряд з її будинком, на АДРЕСА_1 , в іншому будинку мешкала і її матір ОСОБА_4 .. Коли матір захворіла, вона забрала її до себе в будинок, де остання і мешкала до своєї смерті. Організацією поховання матері займалась вона.

Просила встановити факт постійного її проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 в період з 1990 року і до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 ., для оформлення спадщину після смерті матері ОСОБА_4 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

08 липня 2021 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересована особа - Криворізька сільська рада, відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У серпні 2021 року не погодившись із вказаним рішенням заявницею подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким задовольнити вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення не застосував приписи статей 17, 549 ЦК УРСР.

Посилаючись на п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає, що спадкоємець має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними доказами.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Сторони не скористалася своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

10 вересня 2021 року від в.о. сільського голови Козлової І. надійшов лист № 02-45/1849 від 08.09.2021 року в якому заінтересована особа просить розглядати справу за їх відсутності, вирішити справу на розсуд суду (а.с.89).

Представник заявника ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.85-86), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку представника заявниці, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Заявниця ОСОБА_1 є рідною донькою померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується копією актового запису № 73 від 01.08.1938 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.36), копією свідоцтва про шлюб заявниці серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , яке видано виконкомом Криворізьської сільради Добропільського району Донецької області 16.04.2021 року (а.с.5) підтверджується факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 .

Довідкою Криворізької сільської ради № 409 від 26.08.2007 року (а.с.25) підтверджується, що ОСОБА_4 була зареєстрована та мешкала по день смерті в с.Криворіжжя Добропільського району. На день смерті, за рік до смерті, протягом 6 місяців з дня смерті в будинку ніхто не був прописаний та не проживав.

Довідкою Криворізької сільської ради № 638/02-47 від 19.05.2021 року (а.с.26) підтверджується, що на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_4 , 1913 року народження була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 без номеру будинку. За даною адресою з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав.

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 65185020 від 15.06.2021 року (а.с.43) підтверджується, що у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо наявності заповітів, які за життя складала ОСОБА_4 .

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65185063 від 15.06.2021 року (а.с.42) підтверджується, що приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу Донецької області Молодняк О.В. 20.05.2021 року за заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 61/2021 (номер у спадковому реєстрі 67680981) щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Добропільського районного нотаріального округу Донецької області Молодняк О.В. від 21.05.2021 року (а.с.34) підтверджується, що ОСОБА_1 в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_4 було відмовлено, оскільки видача свідоцтва не можлива, тому що не доказаний факт прийняття спадщини шляхом спільного проживання із спадкодавцем в одному приміщенні АДРЕСА_1 , відповідно до ст.549 ЦКУ (1963 року).

З пояснень свідка ОСОБА_6 встановлено, що він надавав медичні послуги ОСОБА_4 за її життя. Вказані послуги він надавав за місцем мешкання ОСОБА_4 , яка мешкала окремо від ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 останній рік перед смертю ОСОБА_4 , він виїзждав на виклики для надання їй медичної допомоги, за місцем мешкання ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_4 в той час мешкала вже у останньої.

З пояснень свідка ОСОБА_7 судом встановлено, що остання є сусідкою заявниці. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є родичами, а саме ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_4 .. ОСОБА_4 мешкала до свого захворювання окремо від ОСОБА_1 в своєму будинку, який знаходився неподалік від будинку, де мешкає ОСОБА_1 , а після захворювання остання забрала матір жити до себе. До моменту своєї смерті ОСОБА_4 мешкала разом з ОСОБА_1 на протязі 7-10 років.

Судом було зроблено висновок про те, що факт проживання спадкодавця ( ОСОБА_4 ) за місцем мешкання заявниці ( ОСОБА_1 ) не має юридичного значення для останньої, оскільки встановлення факту спільного проживання не породжує для неї виникнення особистих чи майнових прав, оскільки заявниці, враховуючи дату смерті спадкодавця, слід було доводити перед судом факт її вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 вона просила встановити факт проживання разом зі своєю матір`ю у будинку АДРЕСА_1 починаючи з 1990 року і до смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт проживання їй необхідно встановити, оскільки постановою нотаріуса від 21.05.2021 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на статті 549 ЦК України (1963 р.) та 1268 ЦК України (2003 р.).

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт посилається на пункт 23 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до якого, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Втім, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Пункт 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, положення п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, передбачають, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 червня 2021 року по справі № 541/2496/19.

За правилами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

За правилами ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Так, згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З аналізу норм ЦК України 1963 року можна зробити висновок, що законодавством, що діяло на час відкриття спадщини, не передбачено спосіб захисту спадкових прав шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не застосував приписи статей 17 ЦК УРСР не мають значення для правового вирішення справи, оскільки суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції під час ухвалення рішення статті 549 ЦК УРСР суперечить тексту оскаржуваного рішення, оскільки суд неодноразово послався у рішенні на приписи зазначеної статті.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Отже, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки діючим на час виникнення правовідносин законодавством не було передбачено захист оспорюваних прав таким способом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: