ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року

м.Суми

Справа №591/7365/20

Номер провадження 22-ц/816/1397/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Світличної Яни Олексіївни та ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року, у складі судді Северинової А.С., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 05 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , уточнивши який (т. 3, а.с. 40 - 41) просила:

- визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 15000 грн, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення шлюбних відносин проживає разом з нею в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач зазначала, що вона несе щомісячні витрати на утримання сина в розмірі 40000 грн, а саме: сплачує орендну плату та комунальні послуги за користування житлом у розмірі 15000 грн щомісяця, оплачує навчання сина у приватному дитячому садку 8000 грн щомісяця, здійснює витрати на придбання памперсів, одягу для дитини, іграшок.

Відповідач проживає окремо та, володіючи нерухомістю і маючи щомісячний дохід у розмірі 80000 грн, має можливість сплачувати аліменти на сина у розмірі 15000 грн.

Визначення місця проживання дитини необхідне для можливості їй самостійно, без дозволу батька дитини, змінювати адресу реєстрації місця проживання сина, самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду дитини за межі території України на строк, що не перевищує один місяць, у передбачених законом випадках.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5500 грн, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2020 року та до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з 20 листопада 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 грн 80 коп та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 252 грн 24 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Світлична Я.О., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду частково скасувати та прийняти нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги, призначивши аліменти на утримання дитини у сумі 2200 грн до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини в розмірі 1/6 від усіх видів доходу до досягнення дитиною трирічного віку, у задоволенні решти вимог відмовити.

Вказує, що ОСОБА_2 отримує заробітну плату у розмірі 6200 грн, однак при визначенні розміру аліментів судом першої інстанції помилково враховано доходи відповідача за період з 2017 року до 2020 року, при цьому в рішенні спочатку визначено дохід відповідача як стабільний та постійний, а потім через абзац як нестабільний.

Вважає недоведеним позивачем розмір щомісячних витрат на дитину в сумі 30000 грн.

Зазначає, що задовольняючи позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції відступив від рівності прав батьків, надавши перевагу позивачу, а на відповідача поклав лише обов`язки. Доводить, що позивач перешкоджає відповідачу бачитися із сином, постійно змінює його місце проживання з м. Суми на м. Київ.

Також не погоджується із стягненням на користь позивача судових витрат, оскільки їх понесення позивачем не підтверджено належними доказами, а надана суду частина касового ордеру не є таким доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині визначення розміру аліментів та прийняти нову постанову про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Наполягає на стягненні з відповідача аліментів на дитину у твердій грошовій сумі 15000 грн та в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на своє утримання та доводить, що саме такий розмір аліментів необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На даний час через вік дитини вона обмежена у можливості працювати, лише періодично підробляє фотографом та стилістом, самостійного доходу не має, утримує сина за рахунок фінансової допомоги своїх батьків.

Доводить, що відповідач має стійку фінансову можливість сплачувати аліменти на дитину в заявленому нею розмірі 15000 грн, оскільки за інформацією із сторінок в соціальних мережах він регулярно відпочиває за кордоном, дарує теперішній дружині дорогі подарунки (телефон, годинник), що не було враховано судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Світлична Я.О. вважає доводи позивача безпідставними, просить її апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що доводи позивача про щомісячні витати на дитину у сумі 40000 грн не підтверджено належними доказами, а надано лише звичайний розрахунок, до якого включені і особисті побажання позивача (дорогий одяг, приватний садок, оренда квартири у м. Києві), які не є обов`язковими для забезпечення дитини і відповідач не зобов`язаний їх оплачувати. Вважає, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані доходи відповідача за офіційним місцем роботи і є помилковим врахування при визначенні його теперішнього доходу переказів на карту за період 2017-2020 років. Зазначає, що інформація із соціальних мереж про відпочинок відповідача за кордоном не може бути доказом у справі його матеріального становища.

Позивач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Світличної Я.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Світличної Я.О., яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 27 липня 2018 року по 25 березня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю (т. 1, а.с. 7, 87, 88, т. 3, а.с. 87-88).

Згідно із свідоцтвом про зміну імені від 28 квітня 2021 року, позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (т.3, а.с. 72).

За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, ОСОБА_1 з 03 лютого 2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 3, а.с. 42).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка площею 0,0474 га за адресою: Сумська область, Сумський район, Нижньосироватська сільська рада та на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 частки квартира за адресою: АДРЕСА_4 , а інша 1/2 частка у праві спільної часткової власності на вказану квартиру зареєстрована за відповідачем ОСОБА_2 (т. 3, а.с. 142 зв.-143, 143 зв.-144).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України сума виплачених ОСОБА_2 доходів за період з 01 січня 2020 року по 30 вересня 2020 року становила: у першому кварталі 2020 року відсутня інформація про доходи; у другому кварталі 2020 року 993 грн 79 коп; у третьому кварталі 2020 року відсутня інформація про доходи (т.1, а.с. 61).

Відповідно до довідок ПП «Науково-лікувальний фітоцентр «Авіцена» від 01 грудня 2020 року та від 24 березня 2021 року відповідач ОСОБА_2 працює на приватному підприємстві НЛФ «Авіцена» на посаді менеджер (управитель) зі збуту з 13 листопада 2020 року з посадовим окладом 6200 грн (т.1, а.с. 49, т. 3, а.с. 55).

Із виписки по рахунках ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що за період з 01 січня 2017 року по 23 листопада 2020 року, відповідач протягом липня 2017 грудня 2020 років щомісячно отримував грошові перекази у валюті США від іноземних організацій з призначенням платежу « ОСОБА_6 ». Розмір такого доходу відповідача у 2020 році склав: у січні 2020 року 1210,32 доларів США, у лютому 2020 року 489,37 доларів США, у березні 2020 року 610,49 доларів США, у квітні 2020 року 1464,02 доларів США, у травні 2020 року 328,52 доларів США, у червні 2020 року 2014,78 доларів США, у липні 2020 року 271,28 доларів США, у серпні 2020 року 603,58 доларів США, у вересні 2020 року 745,88 доларів США, у жовтні 2020 року 170,33 доларів США, у листопаді 2020 року 589,74 доларів США, у грудні 2020 року 574,05 доларів США (т. 2, а.с. 118-130).

Протягом липня 2020 року відповідачем перераховано на картку позивачки кошти на загальну суму 11850 грн 19 коп (т.1, а.с. 50).

За інформацією Державної прикордонної служби України від 12 січня 2021 року, протягом 2020 року відповідач ОСОБА_2 протягом серпня вересня 2020 року двічі перетинав Державний кордон України сполученням Анталія Харків (т. 3, а.с. 1-2).

Відповідно до висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 26 травня 2021 року за № 1135/27.1-26 орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (т.3, а.с. 107-108).

Рішення суду першої інстанції про визначення місця проживання сина сторін з матір`ю, мотивоване тим, що після припинення між сторонами шлюбних відносин малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, і в силу віку 1 рік 8 місяців, потребує тісного зв`язку з матір`ю. Зазначено, що наявність між батьками спору щодо способу участі батька у вихованні дитини не є підставою для відмови у визначенні місця проживання дитини з матір`ю.

Частково задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину мотивоване тим, що малолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу ст. 180 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, маючи задовільний стан здоров`я, може її утримувати шляхом сплати аліментів щомісячно. За недоведеності позивачем щомісячних витрат на дитину у розмірі 40000 грн, суд, врахувавши такі істотні обставини, як наявність у відповідача щомісячного офіційного стабільного доходу, в межах суми мінімальної заробітної плати, отримання постійного доходу від неофіційної роботи, факт участі батька у матеріальному утриманні дитини шляхом надання грошових коштів, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначив до стягнення аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5500 грн щомісячно.

Врахувавши обставини справи, факт проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, майновий стан відповідача, суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, також частково задовольнив позов про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Вирішуючи позовну вимогу про визначення місця проживання сина сторін, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що в силу малолітнього віку дитина потребує тісного контакту з матір`ю, з якою проживає після припинення шлюбних відносин між батьками, а тому, виходячи із закріплених у міжнародному та національному законодавстві принципів пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів, обґрунтовано надав перевагу проживанню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 саме з матір`ю.

При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги вік дитини 1 рік 8 місяців на час розгляду справи судом першої інстанції, звичність середовища проживання дитини з матір`ю, висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 26 травня 2021 року за № 1135/27.1-26 про можливість визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, зазначив про право та обов`язок батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Світличної Я.О. не спростовують зазначених висновків.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що ОСОБА_2 майже рік не бачив дитину, і вважає, що враховуючи вік дитини, це може свідчити про відсутність контакту між сином та батьком та прихильність дитини до матері.

Посилання в апеляційної інстанції на те, що мати постійно перевозить сина між містами Суми та Київ, змінюючи адресу місця проживання дитини для позбавлення батька можливості спілкуватися з сином, не мають правового значення, оскільки вирішальним у цій категорії справ є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм до 6 років з 1 січня 2021 року 1921 гривень.

З урахуванням наведених норм права, встановлених обставин справи, визначеного Законом розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та наявності рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення та розміром, присудивши аліменти на дитину у твердій грошовій сумі 5500 грн щомісячно, до досягнення повноліття.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що визначення судом аліментів на дитину розмірі 5500 грн порушує права дитини, так як не компенсує частини загальної суми щомісячних витрат на сина, не є підставою для скасування рішення, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду належних та допустимих доказів понесення нею щомісячних витрат на дитину у заявленому розмірі 40000 грн.

Позивачкою не доведено, що факт проживання разом з нею дитини в орендованій квартирі у м. Київ впливає на розмір орендної плати за житло.

Крім того, позивачем не надано суду і інформації про розмір своїх доходів та її фінансову можливість витрачати щомісяця на утримання дитини заявлену суму.

За таких обставин, за наявності рівного обов`язку кожного із батьків утримувати неповнолітніх дітей, визначений судом розмір аліментів на дитину відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості, інтересам дитини та відповідає мінімально гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначаючи розмір належних до стягнення аліментів на дружину , суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційних скаргах, навів відповідні мотиви.

Так, суд прийняв до уваги майновий стан ОСОБА_7 , її право на утримання від ОСОБА_2 до досягнення їх спільною дитиною трьох років.

Врахувавши майновий стан відповідача, його молодий працездатний вік, задовільний стан здоров`я, обов`язок по сплаті аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутність на утриманні інших осіб, суд першої інстанції частково задовольнив позов та стягнув аліменти у меншому розмірі (1/6 частина від усіх видів заробітку), ніж просила позивач (1/4 частина від усіх видів заробітку).

Твердження позивача в апеляційній скарзі про можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання ОСОБА_7 до досягнення дитиною трьох років , на думку колегії суддів апеляційного суду, є розумним і співмірним з матеріальними можливостями відповідача утримувати колишню дружину та з розміром прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленим станом на січень 2021 року.

Колегія суддів погоджується з проведеним судом першої інстанції розподілом судових витрат, як таким, що відповідає порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Таким чином, посилання та доводи осіб, які подали апеляційні скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Світличної Яни Олексіївни та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : О.І. Собина

С.С. Ткачук