ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 643/12138/20

провадження № 22-ц/818/3824/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_6 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 3 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Новіченко Н.В. (повний текст рішення складений 7 квітня 2021 року),

УСТАНОВИВ:

Четвертого серпня 2020 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.09.2014 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів заробітку до 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.09.2014 з ОСОБА_6 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця з 29.05.2014 до досягнення повноліття дитини. 08.09.2018 ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_4 . Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 у ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дружина позивача перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, не працює і знаходиться на його утриманні. У зв`язку зі зміною сімейного стану, погіршенням матеріального становища, позивачу тяжко матеріально виплачувати аліменти на утримання сина від першого шлюбу у визначеному рішенням суду від 2014 року розмірі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 3 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.08.2014 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/5 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що належними та допустимими доказами у справі доведена поява у ОСОБА_6 з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нової сім`ї та народження другої дитини. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 вказано, що аналіз статті 192 Сімейного кодексу (надалі СК) України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Поява у ОСОБА_1 другої дитини та перебування дружини у відпустці по догляду за дитиною не могло не призвести до зміни його матеріального стану, тобто доведеним є як зміна сімейного, так і зміна матеріального стану з часу стягнення з ОСОБА_6 аліментів рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.09.2014. Погіршення матеріального стану позивача стало наслідком не зменшення його заробітку або доходу, а викликано появою нових утриманців (дружини та доньки) через зміну сімейного стану. Заперечуючи проти позову та посилаючись на порушення інтересів сина ОСОБА_3 , відповідач не зазначила та не довела, що сплата аліментів у новому розмірі не спроможна забезпечити дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 . Посилається на те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що народження дитини у позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однією дитини порівняно з іншою та позивачем не надано суду доказів погіршення його матеріального стану після народження цієї дитини. ОСОБА_6 не довів істотної зміни обставин після ухвалення рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/7770/14-ц від 18.08.2014. Безпідставне зменшення аліментів, що стягуються на утримання ОСОБА_3 , призведе до порушення його прав та інтересів. ОСОБА_3 ходить у перший клас, тому потребує додаткових витрат, які новий розмір аліментів не покриватиме. Після задоволення позову ОСОБА_6 розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 зменшиться до майже 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чого не вистачатиме на утримання сина. Друга дружина позивача отримує соціальну допомогу, а дитина від другого шлюбу на час подачі позову додаткових витрат не потребує. Суд першої інстанції протиправно не перевірив матеріальний стан та його зміну у ОСОБА_6 , вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано не було.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовою колегією встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.02.2014 (а.с. 92).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 у справі № 643/7770/14-ц стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця з 29.05.2014 до досягнення повноліття дитиною (а.с. 97-98).

08.09.2018 року ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 08.09.2018 серії НОМЕР_2 (а.с. 11). Від даного шлюбу у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 02.05.2019 (а.с. 12).

Стаття 15 Цивільного кодексу (надалі ЦК) України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції у рішенні від 03.03.2021 правильно послався на висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, про те, що аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, так і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належними та допустимими доказами у матеріалах справи доведено, що сімейний стан ОСОБА_6 після ухвалення рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.08.2014 у справі № 643/7770/14-ц про стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінився. В силу викладеного вище висновку Верховного Суду, що має відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуватися іншими судами України, лише цієї обставини достатньо для задоволення позову платника аліментів про зменшення їх розміру.

Послання апелянта на додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 можуть бути підставою для пред`явлення нею відповідного позову, проте не можуть бути підставою для відмови у зменшенні розміру аліментів. Апелянт необґрунтовано посилається на відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову ОСОБА_6 .

До того ж апелянт не заперечує в апеляційній скарзі, що навіть при зменшенні розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_6 на користь сина ОСОБА_3 , до 1/5 частини його доходу, їх розмір складе майже 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд відзначає, що вказана сума є законодавчо закріпленим необхідним мінімумом для нормального забезпечення розвитку дитини відповідного віку. Й апелянт не доводить необхідними доказами, що такого розміру не вистачить для достатнього забезпечення ОСОБА_3 .

Отже, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, спрямовані на переоцінку судом апеляційної інстанції доказів, що правильно були оцінені Московським районним судом м. Харкова. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду від 03.03.2021 - залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 3 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови тільки випадках, передбачених ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 1 вересня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук