Справа № 690/125/21
Провадження № 2/690/114/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16 серпня 2021 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 07.10.2019 року № 325 ЮД, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області через систему «Електронний суд» з цивільним позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.09.2018 року в розмірі 10 295,78 грн., а також судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Позовні вимоги АТ «Універсал Банк» мотивовані тим, що 07.09.2018 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає Договір про надання банківських послуг (далі за текстом - Договір). На підставі укладеного Договору ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за Договором щодо повернення використаних кредитних коштів позивача належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 22.11.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 10 295,78 грн., з яких: 7 702,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 592,81 грн. - заборгованість за пенею та комісією, про стягнення якої й подано позов.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з позовною заявою, в якості додатку до неї, долучив клопотання про розгляд судом справи за відсутності сторони позивача. В даному клопотанні також представник позивача вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення В справі, а також підтримує позовні вимоги в повному обсязі, вказавши, що необхідні докази є в матеріалах справи.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про місце, дату та час розгляду справи, в судові засідання неодноразово не з`являвся, відзив на позов не надав, поважність причин неявки не повідомив, заяв від його імені про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З огляду на вказане, судом 16.08.2021 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи в заочному порядку.

У відповідності до ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК України, крім іншого, обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відсутні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно банківської ліцензії від 10.10.2011 року № 92, яка видана Національним банком України, публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» має право надання банківських послуг. Відповідно до змісту п. 1.1 Статуту рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» (протокол від 31.10.2018 року № 2-2018) змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено його найменування на акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк»).

Відповідно до анкети-заяви, яка 07.09.2019 року підписана ОСОБА_1 , він просив відкрити на його поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов Договору та наведених нижче умов, а також погодився, що ця анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає Договір про надання банківських послуг.

Підписанням цієї анкети ОСОБА_1 також підтвердив, що він ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники в мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім цього, ОСОБА_1 погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Водночас жодних додатків до даної анкети-заяви в якому б ОСОБА_1 визначив суму кредитного ліміту, який він просить встановити йому АТ ««Універсал Банк», суду не надано.

Представником позивача в якості додатків до вказаного позову також долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в ПАТ «Універсал Банк» (далі - Умови) (а.с. 18-45), а також розрахунок заборгованості за договором від 07.09.2018 року № б/н (а.с. 15-16).

При цьому, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, які відповідно до змісту анкети-заяви, підписаної 07.09.2019 року ОСОБА_1 є складовою частиною Договору про надання банківських послуг, стороною позивача не надано.

За змістом пп.пп. 3.1., 3.4., 3.5. п. 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням Анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Моnоbаnк». Датою укладення Договору є дата підписання Клієнтом Анкети-заяви та отримання картки. Платіжна карта передається клієнту не активованою. Платіжна картка активується банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код. ПІН-код є аналогом власноручного підпису клієнта. Клієнт погоджується, що використання карти і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

Водночас, наданий представником позивача витяг з вищевказаних Умов обслуговування рахунків фізичної особи в ПАТ «Універсал Банк», в яких також регламентовано загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток «Monоbank» не містять ні власноручного, ні електронного-цифрового підпису ОСОБА_1 , тож у суду наявні обґрунтовані сумніви, що саме з ними було ознайомлено відповідача під час підписання 07.09.2019 року вищевказаної анкети-заяви.

Згідно наданого представником позивача розрахунку в зв`язку з порушеннями відповідачем умов зазначеного Договору станом на 22.12.2020 року виникла заборгованість у сумі 10 295,78 грн., з яких: 7 702,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2 592,81 грн. - заборгованість за пенею та штрафами.

Суд звертає увагу, що відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором від 07.09.2018 року № б/н (а.с. 15-16) кредитні правовідносини між сторонами виникли 09.04.2019 року, хоча анкету-заяву про відкриття йому поточного рахунку № НОМЕР_2 у гривні та встановлення кредитного ліміту відповідачем підписано лише 07.09.2019 року (а.с. 17).

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо надання банківських послуг у сфері кредитування, які врегульовано Цивільним кодексом України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо: його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Універсал Банк»).

Таким чином, підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 07.09.20219 року разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно із п.п. 2.2. п. 2 Розділу І Умов Договір, що укладається між Банком та клієнтом, містить елементи різних договорів, так, зокрема, договору банківського рахунку та договору споживчого кредиту.

За змістом ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Положеннями ст. 1069 ЦК України передбачено, що відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, згідно положень ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги, посилається, зокрема, на витяг з Умов, які додано до позовної заяви, оскільки підписавши 07.09.2019 року анкету-заяву, ОСОБА_1 висловив згоду на отримання банківських послуг, а саме просив відкрити поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку, відповідно до умов Договору, складовими частинами якого також є Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту.

Водночас представником позивача такі складові частини Договору як Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту, суду не надано та не вказано про наявність обставин, які унеможливлюють їх надання.

Крім того, наданий стороною позивача витяг з Умов не містить ні власноручного, ні електронного-цифрового підпису ОСОБА_1 , тож суд має цілком обґрунтовані сумніви, що саме з ними було ознайомлено відповідача під час підписання 07.09.2019 року вищевказаної анкети-заяви, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду неодноразово зроблених під час вирішення справ даної категорії, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦК України підлягають врахуванню судами під час вирішення справи по суті, роздруківка витягу Умов із сайту позивача не може бути належним доказом узгодження умов кредитування та цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

З огляду на вказане, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, що відповідає висновкам Верховного Суду, в тому числі й висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Представник позивача в позовній заяві зазначає, що на підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з можливістю його коригування.

Умовами п.п. 2.1. п. 2 Розділу І Умов визначено, що Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка.

Банк випускає Клієнту Платіжну картку на підставі Договору, що укладається шляхом підписання Клієнтом Анкети-заяви. Випуск Платіжної картки здійснюється в разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Платіжної картки.

Згідно п. 2.1, 2.4, 2.5 п. 3 Розділу ІІ Умов для надання послуг Банк видає Клієнту Картку. Підписанням Анкети-заяви Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг «Monobank». Датою укладення Договору є дата підписання Клієнтом Анкети-заяви та отримання Картки.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 п. 5 Розділу ІІ Умов ліміт кредитування та строк дії встановлюється згідно умов зазначених в цьому Договорі та відповідному Додатку до нього. Ліміт до використання розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування.

За змістом п.п. 4.5 п. 5 Розділу ІІ Умов форма надання Кредиту: поновлюваний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.

Дослідженням документів, наданих представником позивача в якості додатків до позовної заяви, вбачається, що доказів того, чи було задоволено заяву відповідача та відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні, чи було видано йому за цим Договором платіжний інструмент (банківську картку) в спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, та чи встановлено відповідний кредитний ліміт і на яку суму, вказану в додатку, матеріали справи не містять.

Також представником позивача не надано жодних доказів щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 , який просив відкрити ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви від 07.09.2019 року.

Крім того, за змістом позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з можливістю його коригування, а до стягнення заявлено заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 702,97 грн., що судом оцінюється критично, оскільки жодних доказів коригування кредитного ліміту в інтересах відповідача в сторону збільшення, стороною позивача не надано.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 22.12.2020 року за договором від 07.09.2018 року № б/н (а.с. 15-16), також підлягає критичній оцінці судом, оскільки він є документом, який власноручно створено стороною позивача з метою створення підстав для задоволення позовних вимог та повністю залежать від його волі.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Крім того, відповідно до змісту п.п. 57-59, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, саме виписки з особових рахунків клієнтів є різновидом регістрів обліку банку на підтвердженням виконаних за операцій та сум оборотів за його дебетом і кредитом, які, крім іншого, повинні містити прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Розрахунок заборгованості, наданий представником позивача, не є первинним обліковим бухгалтерським документом, а його зміст не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», як наслідок, не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Крім того, він не містить: даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість, а тому не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Верховний Суд зробив аналогічний висновок про неналежність доказу - розрахунку заборгованості, зробленого банківською установою в справах вказаної категорії, про що вказано в постанові від 30.01.2018 року в справі № 161/16891/15-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами під час ухвалення рішення, та, як наслідок, не може ігноруватися судом апеляційної інстанції.

Крім того, ще однією підставою для критичної оцінки наданого представником позивача розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором від 07.09.2018 року № б/н (а.с. 15-16) є те, що анкету-заяву про відкриття йому поточного рахунку № НОМЕР_2 у гривні та встановлення кредитного ліміту відповідачем підписано лише 07.09.2019 року, а відповідно до наданого розрахунку вбачається, що кредитні правовідносини між сторонами виникли ще до підписання вищевказаної заяви-анкети, а саме з 09.04.2019 року.

Таким чином, вбачається, що документи, долучені до позовної заяви АТ «Універсал Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.09.2018 року, не лише не підтверджують обґрунтованість заявлених позовних вимог, а й містять суттєві суперечності зі змістом позовної заяви щодо правової природи та періоду спірних правовідносин сторін.

При цьому, суд не може трактувати такі неточності та невідповідності, а також не надання інших доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог (зокрема, виписки щодо руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 ), на користь позивача, лише в силу того, що відповідач безпосередньо не приймав участі в розгляді справи та ним не заперечувались обставини, вказані в позовній заяві шляхом надання суду заяв по суті справи, так як згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тож обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Водночас доводи представника позивача, викладені в позовній заяві, а також додатки долучені до неї, не підтверджують заявлені позовні вимоги, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

При цьому, суд вважає, що сторона позивача усвідомлювала ризик настання наслідків, пов`язаних із ненаданням належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема доказів отримання ОСОБА_1 платіжної картки позивача, а також виписки руху коштів по рахунку № НОМЕР_2 , з якої суд мав би можливість встановити розмір грошових коштів позивача, який використано відповідачем, та на час звернення до суду з даним позовом не повернуто.

Також матеріали справи не містять доказів, що представник АТ «Універсал Банк» у порядку, визначеному ст. 84 ЦПК України, повідомляв суд про неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції.

З огляду на вказане, докази, які не було подано представником позивача до суду першої інстанції, щодо вищевказаних обставин, які суд визнав недоведеними, не можуть бути подані до суду апеляційної інстанції, а в разі їх подання не підлягатимуть прийняттю, відповідно до ч. 8 ст. 83, ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Неприйнятність безпідставного прийняття в апеляційній інстанції нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, засвідчено у висновках Верховного Суду (постанови від 16.12.2020 року в справі № 332/3299/13-ц, від 12.03.2020 року в справі № 738/172/17, від 10.04.2019 року в справі № 145/474/17, від 05.12.2018 року в справі № 346/5603/17, від 03.05.2018 року в справі № 404/251/17).

Так, колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 16.12.2020 року в справі № 332/3299/13-ц вказано, що єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

При цьому, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не може бути підставою для задоволення позовних вимог та звільнення позивача від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України, та обов`язку їх подання разом з позовної заявою, що передбачено ст. 83 ЦПК України.

Вказане, крім іншого, зумовлено тим, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права під час судового провадження, в той час як інтереси банківської установи представляють особи, які мають юридичну освіту, та значний досвід ведення судових справ з аналогічних спорів.

Про необхідність особливого правового захисту особи споживача банківських послуг як слабшої сторони в даних правовідносинах, а також навіть звуження дії принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору на користь споживача банківських послуг, вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 1-12/2013.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принципи, пов`язані з належним здійсненням правосуддя, положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язано давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Рішення в справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 року, Рішення в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Враховуючи те, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а оскільки судом відмовлено в задоволені позовних вимог АТ «Універсал Банк», відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 280-284, 352, 354, 355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Ватутінським міським судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Суддя Линдюк В.С.