Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1473/20
Провадження № 2/382/239/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Пелехань Н.М.

за участю адвокатів Бондаренко І.Ю., Черних В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

Встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обгрунтувала наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_4 . Після смерті останньої залишилося спадкове майно у вигляді ѕ частин житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 1261 ЦК України її батько ОСОБА_5 (син померлої), та відповідачка по справі ОСОБА_2 (донька померлої) є спадкоємцями першої черги за законом. Крім того, ОСОБА_4 під час життя склала заповіт на користь своїх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а тому вони також є спадкоємцями майна померлої за заповітом. В передбачений законодавством термін її батько - ОСОБА_5 (не дивлячись на постійне проживання з померлою матір`ю однією сім`єю), звернувся до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 . Відповідачка по справі із заявою про прийняття спадщини в передбачений шестимісячний термін до нотаріуса не зверталася. В той же час, ввівши нотаріуса в оману, посилаючись на те, що на день смерті матері відповідачка по справі ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , вже після завершення шестимісячного терміну, вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, вважаючи себе такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 статті 1268 ЦК України. З огляду на вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України, незважаючи на те, що за приписами цієї норми правовою підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину є факт постійно проживання разом із спадкодавцем, а не лише реєстрація місця проживання спадкоємця за адресою спадкодавця, державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори було введено ОСОБА_2 до кола спадкоємців померлої ОСОБА_4 . Проте, оскільки відповідачка ніколи не проживала разом із своєю матір`ю в АДРЕСА_1 , а постійно проживала разом із своєю родиною в с. Козаровичі Вишгородського району, Київської області, вона повинна була в передбачений ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін, звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відтак, враховуючи те, що відповідачка не проживала разом із померлою матір`ю, що передбачає прийняття спадщини за ст. 1268 ЦК України, а також те, що відповідачка не звернулась до нотаріуса в шестимісячний термін, передбачений ст. 1270 ЦК України з заявою про прийняття спадщини, то відповідно до ст. 1272 ЦК України відповідачка вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 . В свою чергу, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті постійно проживала разом із своїм сином та його родиною однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження депутата Яготинської міської ради Київської області. З огляду на дані обставини, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті померлої ОСОБА_4 , є її син - ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_5 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.2004 - ОСОБА_5 являвся власником ј частини житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_5 фактично є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті свої матері - ОСОБА_4 . Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона - дочка померлого та дружина померлого (третя особа) - ОСОБА_3 є спадкоємицями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 . В передбачений законодавством термін вона звернулася до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_3 в свою чергу подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на весь житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , вона не може з огляду на те, що матеріали спадкової справи ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , містять заяву про прийняття відповідачкою спадщини після смерті останньої, написаної та прийнятої нотаріусом, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Однак, як зазначено вище, вона, як спадкоємиця ОСОБА_5 , не згодна з тим, що ОСОБА_2 введена державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори до кола спадкоємців ОСОБА_4 , а тому вимушена звернутися до суду. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 за час свого життя не отримав. За приписами інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Крім того, у неї в наявності лише копії правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Просила встановити, що ОСОБА_2 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю разом із ОСОБА_4 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 24 листопада 2020 р. відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка та її представник позов не визнали, надали письмові пояснення, в котрих зазначено наступне.

Починаючи із 10 листопада 2015 р. ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Ініціатором її реєстрації стала її покійна матір ОСОБА_4 . У неї були чудові відносини як з її матір"ю, та к із її покійним братом ОСОБА_5 . Саме вони дали згоду на її реєстрацію у 2015 р. в будинку АДРЕСА_1 . Про наявність заповіту вона знала зі слів матері, яка неодноразово зазначала, що бажає все своє майно залишити їй та її брату в рівних частках. В останні роки життя матері вона дуже часто перебувала з нею, адже в силу її віку вона потребувала догляду. Частина її речей знаходилась в будинку, так як не один раз на місяць їй доводилось ночувати в будинку. Тому в період останніх років життя покійної матері вона фактично мала два місця проживання, як і в будинку, в якому зареєстрована, так і в будинку її покійного чоловіка АДРЕСА_2 . Вона завжди доглядала за за матір"ю, а у випадку необхідності забезпечувала її можливістю відвідати лікаря. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, але на неї не розповсюджувався обов"язок звернення до нотаріальної контори саме в шестимісячний термін з заявою про прийнятття спадщини, адже реєстрація спадкоємця за місцем відкриття спадщини свідчить про "автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини". Заява про відмову від спадщини нею не подавалась. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отже, зі змісту наведених норм закону з урахуванням висновку Верховного суду у складі об"єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2020 р. вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Позивач в позові ставить під сумнів її проживання у спірному будинку, і в якості доказу надає акт обстеження житлових умов складений комісією Яготинської міської ради Київської області, яка станом на 2 листопада 2020 р., тобто із сплином більше року після смерті матері, встановлює її не проживання в будинку АДРЕСА_1 . Але даний акт не є належним та достатнім доказом того, що саме на дату смерті матері ОСОБА_4 , а саме, ІНФОРМАЦІЯ_1 вона не проживала з покійною за однією адресою. Просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа просила задовільнити позовні вимоги, мотивуючи це тим, що відповідачка не проживала постійно разом із ОСОБА_4 до дня її смерті. В будинку по АДРЕСА_1 постійно проживали вона з чоловіком ОСОБА_5 - рідним братом відповідачки та її дочка - позивачка по справі, а також ОСОБА_4 . Відповідачка приїздила до матері ОСОБА_4 дуже рідко, тільки на свята. Останні 10 років оплату комунальних послуг здійснювала вона з чоловіком. ОСОБА_2 одружилася з її рідним братом, після чого вони домовились, що вона не буде претендувати на спадщину у вигляді будинку, в якому залишився проживати брат, а ОСОБА_2 , в свою чергу, не буде претендувати на будинок, в якому залишився проживати її рідний брат ОСОБА_5 . Про існування заповіту їм стало відомо після смерті ОСОБА_4 . Їх з чоловіком дуже здивувало те, що заповіт був складений Райківщинською сільською радою, де ніхто з їх сім"ї не проживає. ОСОБА_2 не приймала ніякої участі в утриманні будинку, нічим не допомогала своїй матері. Останній не було відомо навіть про те, що ОСОБА_4 була зроблена операція.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В силу ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не запявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцепроживання-житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальніустанови, закладисоціального обслуговуваннята соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Верховний Суд у своїй постанові від 1 липня 2020 року у справі 222/1109/17, звернув увагу на наступне « апеляційний суд виходив із того, що місцем постійного проживання фізичної особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання, однак при тлумаченні статті 1268 ЦК України припустився протиріччя з таким висновком, вважаючи що за приписами цієї норми права підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, є саме постійне його проживання із спадкоємцем, а не лише реєстрація місця проживання за адресою спадкодавця. Тобто суд апеляційної інстанції визнає, що при вирішенні питання, чи прийняв спадкоємець спадщину в порядку, визначеному частиною третьою статті 1268 ЦК України (шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті), місце реєстрації спадкодавця не має вирішального значення, якщо буде встановлено факт фактичного постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем.»

У постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 471/601/17-ц Верховний Суд зробив висновок, що «доводи позивача про те, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки був зареєстрований на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем є необґрунтованими, оскільки сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем не може свідчити про прийняття спадщини. Також, ОСОБА_3 не доведено, що на час відкриття спадщини він проживав за місцем реєстрації разом із спадкодавцем.»

В постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 р. у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18 зазначено, що державна реєстрація сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання на момент смерті особи за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання, що відповідачка уклала декілька кредитних договорів, в зв"язку з чим чоловік зняв її з реєстрації по місцю проживання в с. Козаровичі Вишгородського району, а ОСОБА_4 зареєструвала її в своєму будинку по АДРЕСА_1 . У 2015 р. ОСОБА_4 оперували "глаукому", на що були витрачені її гроші з пенсії, а також остання позичила 3000 грн. Відповідачка не проживала в будинку матері, а приїздила приблизно раз на рік. Оскільки вона двоюрідна сестра позивачки, то приблизно двічі на тиждень відвідувала будинок по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 там не проживала. Будинок був повністю відремонтований сім"єю позивачки.

З показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що вона проживає по сусідству із позивачкою. Відповідачка приїздила до матері раз чи два на рік, не допомогала по господарству. Діти ОСОБА_2 інколи навідували бабусю. ОСОБА_2 після одруження проживала у чоловіка.

З показів свідка ОСОБА_9 даних в судовому засіданні вбачається, що вона спілкується з позивачкою та відвідує її будинок, який знаходиться неподалік від її місця проживання. Вона є хрещеною дитини позивачки. В будинку проживала сім"я позивачки та бабуся. Сина ОСОБА_2 - ОСОБА_10 вона бачила приблизно 10 років тому. ОСОБА_2 в будинку не проживала.

З показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона проживає по сусідству із "ОСОБА_3", по АДРЕСА_3 . В будинку по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_4 , її син з дружиною та їх донька. Інколи ОСОБА_4 привозила до будинку дітей відповідачки, а ОСОБА_2 приїздила до матері два, три рази на рік. Вікна її будинку виходять у двір ОСОБА_3 , а тому їй відомо, що відбувається у їх сім"ї.

З показів свідка ОСОБА_13 даних в судовому засіданні вбачається, що відповідачка доводиться їй названою хрещеною, яка проживала в с. Козаровичі, а тому вони спілкувалися лише тоді, коли та приїздила до своєї матері. Оскільки її будинок знаходиться неподалік від будинку ОСОБА_4 , то вона через день, через два навідувала її, купувала продукти харчування. У ОСОБА_4 після операції погіршився зір та її доглядала позивачка з батьками. ОСОБА_2 навідувала матір дуже рідко та в будинку по АДРЕСА_1 не проживала.

З копії свідоцтва про право власності від 30 грудня 2004 р., Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, (а.с. 15, 17) вбачається, що ОСОБА_4 , яка є дружиною ОСОБА_14 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить право власності на 1/2 частку в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 2004 р., (а.с.16) вбачається, що на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_14 є його дружина ОСОБА_4 . Спадкове майно складається із 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 - 1/4 частку житлового будинку. Спадкове майно, на яке в зазначеній частці видане свідоцтво, складається із 1/2 частки житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 2004 р., Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, (а.с.18-19) вбачається, що на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_14 є його син ОСОБА_5 -на 1/4 частку будинку. Спадкове майно складається із 1/2 частки житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З акту обстеження житлових умов від 2.11.2020 р., (а.с. 20) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею за цією адресою зареєстровані і проживають ОСОБА_3 , 1972 р.н.- мати, ОСОБА_15 , 2019 р.н.- син. Крім них, за даною адресою зареєстрована, але не проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 21) вбачається, що ОСОБА_16 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 29 серпня 2020 р. та прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу- " ОСОБА_1 ".

З копії свідоцтва про смерть (а.с. 22) вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії свідоцтва про народження (а.с.25) вбачається, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками є ОСОБА_14 та ОСОБА_4 .

З копії свідоцтва про народження (а.с. 26) вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 та її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

З копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.27) вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 18.12.1993 р. та прізвище дружини після реєстрації шлюбу- ОСОБА_3 .

З будинкової книги на будинок АДРЕСА_1 , (а.с. 32-35) вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в будинку з 4.04.1996 р., ОСОБА_2 - з 10.11.2015 р., ОСОБА_15 - із 30.10.2019 р.

З копії свідоцтва про смерть (а.с.39) вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4 (а.с. 51-65) вбачається, що 24.10.2019 р. ОСОБА_5 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 18.07.2020 р. ОСОБА_2 звернулася із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . З повідомлення Райківщинської сільської ради від 07.11.2019 р. та копії заповіту вбачається, що від імені ОСОБА_4 28.02.2002 р. за реєстровим № 6 посвідчений заповіт на користь ОСОБА_5 на 1/4 частину житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель у АДРЕСА_1 , та на користь ОСОБА_2 на 1/2 частину вказаного будинку з відповідними частинами надвірних будівель.

З копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_5 (а.с. 81-97) вбачається, що 7.07.2020 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , 7.07.2020 р. ОСОБА_3 звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 .

З відповіді Яготинської центральної міської лікарні від 28.04.2021 р. (а.с. 130) вбачається, що ОСОБА_4 останній раз зверталася за медичною допомогою у 2015 р. Даних про те, чи виїздили на виклик для надання медичної допомоги лікарі КНП "ЯЦПМСД" у їх розпорядженні немає.

З розрахунків субсидії на ЖКП за період із жовтня 2017 р. по квітень 2018 р., із травня 2017 р. по квітень 2018 р., із листопада 2015 р. по жовтень 2016р. із 1 травня 2016 р. по квітень 2018 р., заяви ОСОБА_4 про призначення субсидії, (а.с. 132-137) вбачається, що вони видані на підставі довідок про доходи членів сім"ї, які проживали разом із ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 та якими є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

З акту обстеження житлових умов ОСОБА_4 від 02.10.2015 р. та акту обстеження матеріально-побутових умов від 04.11.2015 р. (а.с. 140) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_5 -син та ОСОБА_3 - невістка, а ОСОБА_1 - онука зареєстрована на даній площі, але не проживає.

В судовому засіданні установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Після смерті останньої залишилося спадкове майно у вигляді ѕ частин житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 1261 ЦК України ОСОБА_5 (син померлої), та відповідачка по справі ОСОБА_2 (донька померлої) є спадкоємцями першої черги за законом. Крім того, ОСОБА_4 під час життя склала заповіт на користь своїх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а тому вони також є спадкоємцями майна померлої за заповітом. В передбачений законодавством термін ОСОБА_5 (не дивлячись на постійне проживання з померлою матір`ю однією сім`єю), звернувся до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 . Відповідачка по справі із заявою про прийняття спадщини в передбачений шестимісячний термін до нотаріуса не зверталася. При цьому, відповідачка 18.07.2020 р.звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, вважаючи себе такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 статті 1268 ЦК України. Державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори було введено ОСОБА_2 до кола спадкоємців померлої ОСОБА_4 . Проте, відповідачка не проживала постійно разом із своєю матір`ю на день відкриття спадщини по АДРЕСА_1 , та мала інше постійне місце проживання в с. Козаровичі Вишгородського району Київської області, де проживала її родина.

Таким чином, відповідно до ст. 1272 ЦК України відповідачка вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 .

При цьому, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті постійно проживала разом із своїм сином та його родиною однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження депутата Яготинської міської ради Київської області, у зв"язку з чим єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті померлої ОСОБА_4 , є її син - ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.12.2004 - ОСОБА_5 був власником ј частини житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , та є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті свої матері - ОСОБА_4 . Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка - дочка померлого та дружина померлого (третя особа) - ОСОБА_3 є спадкоємицями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 . В передбачений законодавством термін позивачка звернулася до Яготинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_3 в свою чергу подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Враховуючи дані обставини, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову.

Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги також наступне.

В підтвердження тих обставин, що відповідачка проживала разом з матір"ю на момент її смерті, остання зазначала, що постійно приїздила до своєї матері на вихідні, забезпечувала їй медичне обстеження, користувалася кімнатою, де мешкала її матір та надавала останній кошти на утримання будинку.

Разом з тим, пояснення відповідачки мають розбіжності.

Так, остання в залі судового засідання спочатку зазначила, що під час хвороби матері оперативних втручань не було. Проте, після допиту третьої особи та свідків вона зазначила, що надала матері для проведення операції 8000 грн.

Це ставить під сумнів правдивість доводів відповідачки.

При цьому, слід звернути увагу, що сама відповідачка зазначала, що приїздила на вихідні до матері із с. Козаровичі Вишгородського району, що знаходиться від м. Яготин на відстані 180 км, а тому вважає, що постійно проживала у м. Яготин.

Однак, з урахуванням віддаленості місця, де проживала вона з родиною до м. Яготин, доводи відповідачки в цій частині є також сумнівними.

З пояснень відповідачки слідує, що в будинку знаходилось багато її речей, які розміщалися у шафі у кімнаті її матері.

Отже, остання підтвердила ті обставини, що в будинку, де на думку відповідачки, вона проживала, міг знаходитися лише її одяг.

В залі судового засідання представник позивачки та позивачка просили не приймати до уваги показання допитаних свідків, мотивуючи це тим, що всі вони є зацікавленими у результатах розгляду справи, а деякі з них, наприклад, свідок ОСОБА_7 , ОСОБА_13 перебувають з нею у неприязних стосунках.

Разом з тим, в ході судового розгляду були допитані ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , які є сусідами сім"ї "Галухіних", та яким у суду немає підстав не довіряти та з котрих вбачається, що ОСОБА_2 навідувала свою матір два-три рази на рік та в будинку матері не проживала.

Крім цього, суд також відкидає заперечення відповідачки щодо існування неприязних стосунків із свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , оскільки такі висновки представник відповідачки та відповідачка зробили на підставі того, що на їх запитання свідок ОСОБА_7 відповіла, що справедливим вирішенням справи вважає перехід права власності на будинок до позивачки.

Будь-яких інших підстав для існування неприязних відносин між свідками та відповідачкою сторони по справі та свідки не зазначили.

Одночасно, показання всіх допитаних в залі судового засідання свідків суд знаходить послідовними, такими, що не суперечать одне одному та узгоджується з іншими доказами по справі, які містять відомості про членів сім"ї, які постійно проживали в будинку померлої, в тому числі, з розрахунками щодо призначення субсидій та доданих до нього матеріалів.

Слід також зауважити, що в підтвердження тих обставин, що відповідачка постійно проживала разом з матір"ю на день її смерті, остання надала лише доказ про реєстрацію по АДРЕСА_1 .

Однак, реєстрація відповідачки у будинку матері сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті матері та доводи ОСОБА_2 щодо її місця проживання спростовані належними та допустимими доказами.

Щодо відшкодування судових витрат, суд приймає до уваги наступне.

Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 р. ( у справі № 638/7748/18, провадження № 61-13573св19) дійшов наступного висновку.

В силу вимог ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, по`вязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ураховуючи, що представником позивачки не надано вищеперелічених документів, то у стягненні витрат за надання правничої допомоги слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідачки на користь позивачки підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 2152,64 грн.

Керуючись ст. ст. 76,79-81,89, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 29, 321, 1218, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю разом із ОСОБА_4 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати ОСОБА_2 такою, що не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 2152,64 (дві тисячі сто п"ятдесят дві гривні 64 копійки) судового збору, а у стягненні витрат за надання правничої допомоги відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 26 серпня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.