ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 707/1215/20
Провадження № 22-ц/821/675/21
категорія: 314000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Анкудінова О. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити заміну вхідних дверей або повернення коштів, у складі головуючого судді Смоляра О. А., повний текст рішення складено 05 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

16 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити заміну вхідних дверей або повернення коштів.

Позовні вимоги мотивувала тим, що за договором № 498 від 18 червня 2015 року вона придбала вхідні двері у відповідача по справі з гарантією 5 років за 15 000 грн 00 коп. На дверях, які вона придбала, з перших днів їх встановлення почали з`являтись пошкодження, які відповідач не усував.

У 2016 році двері змінили свій колір, а з 2019 року на них почали з`являтися тріщини та пошкодження покриття дверей. Коли ОСОБА_1 звернулась до відповідача, з проханням усунути вказані неполадки, то він відмовився пославшись на те, що він вже не займається роботою по встановленню вхідних дверей. Позивач неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з проханнями, щоб той виконав свої зобов`язання по договору № 498 від 18 червня 2015 року, однак останній заміну дверей не зробив та грошей позивачу не повернув, а тому вона була змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, в розумінні статей 76-81 ЦПК України, на підтвердження того, що договір № 498 від 18 червня 2015 року був укладений між нею та відповідачем, що згідно саме цього договору відповідач здійснив продаж позивачу вказаних дверей, про те, що вони були виготовлені та встановлені саме відповідачем, а також те, що вони мають недоліки, що перешкоджають їх експлуатації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 25 лютого 2021 року, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування їх судом першої інстанції, а також порушення норм процесуального права, порушила питання про його скасування з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована незгодою ОСОБА_1 з висновками суду викладеними в оскаржуваному нею рішенні, безпідставним не взяттям до уваги змісту договору № 498 від 18 червня 2015 року, відповідно до якого нею було придбано вхідні двері у відповідача.

Крім того, в апеляційній скарзі порушено питання про стягнення з відповідача моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 висловив свої заперечення, щодо доводів приведеної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказав, що посилання ОСОБА_1 на договір № 498 від 18 червня 2015 року є недоречним, оскільки у даному договорі відсутні необхідні реквізити та сторона з якою він був укладений, а тому даний договір не може слугувати належним доказом на підтвердження заявлених позивачем вимог.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 березня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 березня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 14 квітня 2021 року на 10:00 год. з повідомленням учасників справи про дату час і місце її розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що 18 червня 2015 року між ОСОБА_2 (Продавцем), який є відповідачем по справі, та невідомою особою (Покупцем) укладено Договір № 498, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю металопластикову продукцію (вікна), виготовлену з профілю «Steko», по розмірах, які узгоджені з продавцем та виконати шеф-монтаж продукції, а покупець зобов`язується прийняти продукцію та повністю оплатити її на умовах, встановлених цим Договором.

Згідно п. 3.1 вказаного Договору загальна сума договору становить 15 100 грн.

Термін дії Договору № 498 від 18 червня 2015 року встановлений до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 6.1 Договору) (а. с. 4).

Згідно листа-звернення від 20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 (без уточнення даних адресата та місця його знаходження) з вимогою усунути технічні проблеми, які сталися з вхідними дверима, з причини того, що гарантійний строк ще не сплинув, з 2015 року ОСОБА_2 ухиляється усунути механічні пошкодження. Також ОСОБА_1 зазначила, що вхідні двері виявилися неметалевими, так як вказано в Договорі (а. с. 7, 8).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд Черкаської області, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Звертаючись з позовом про зобов`язання здійснити заміну вхідних дверей або повернення коштів, ОСОБА_1 , як на доказ придбання вхідних дверей у відповідача, послалася на Договір № 498 від 18 червня 2015 року, а також на лист-звернення до ОСОБА_2 від 20 травня 2020 року про виконання останнім своїх обов`язків встановлених даним Договором, без надання доказів його відправлення та, відповідно, отримання адресатом. Інших доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог нею надано не було.

Частинами 1 та 3 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участі фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При цьому, ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладання.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору - ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Згідно ч. 1, 2 та 3 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу - ч. 1 ст. 865 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З викладеного слідує те, що особа, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, повинна навести вмотивовані обставини які його порушують та вказати на суб`єкт такого порушення обґрунтувавши позов належними, допустимими та достовірними доказами.

Згідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Водночас, апеляційний суд враховує, що подання доказів визначено ст. 83 ЦПК України, так сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Колегія суддів констатує, що звертаючись з приведеним позовом ОСОБА_1 послалася на Договір № 498 від 18 червня 2015 року, як на доказ того, що вона придбала вхідні двері саме у відповідача. Водночас, як слушно зауважив місцевий суд, з висновком якого погоджується і колегія суду апеляційної інстанції, даний Договір взагалі не містить жодних відомостей про покупця, постільки в графі «покупець» відсутні будь-які його анкетні дані та підпис. З викладеного слідує, що суд позбавлений можливості встановити з ким саме ОСОБА_2 укладав Договір № 498 від 18 червня 2015 року.

При дослідженні Договору № 498 від 18 червня 2015 року, було встановлено, що він стосується правовідносин з продажу металопластикової продукції, виготовленої з профілю « Steko » та виконання шеф-монтажу. Будь-яких відомостей про надання послуги з продажу та монтажу ОСОБА_2 вхідних дверей позивачу у справі в Договорі № 498 не зазначено.

Таким чином спірний договір не є належним, допустимим та достовірним доказом на підставі якого суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заміну вхідних дверей або повернення коштів в сумі 15 000 грн 00 коп.

Посилання позивача на неодноразове звернення до відповідача з вимогою про виконання останнім своїх обов`язків, встановлених Договором, з наданням на підтвердження зазначеного, в якості доказу листа-звернення до ОСОБА_2 від 20 травня 2020 року, суд також не може прийняти як доказ, оскільки його належності та допустимості повинні передувати фактичні зобов`язання між сторонами спору, щодо придбання дверей.

Таким чином, беручи до уваги наявний у справі об`єм доказів та перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги колегія також зазначає наступне.

Доказова база, що міститься в матеріалах справи, позбавляє судову інстанцію реальної можливості перевірити обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог про заміну вхідних дверей або повернення коштів.

В силу ч. 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У сою чергу, відповідності до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач не надала суду будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували обставини, викладені нею у позовній заяві та не вказала на неможливість самостійно надати належні докази, заявивши клопотання про їх витребування.

Викладене в апеляційній скарзі, посилання ОСОБА_1 на те, що судом не взято до уваги зміст Договору № 498 від 18 червня 2015 року, відповідно до якого, як стверджує позивач, нею було придбано вхідні двері у відповідача суд апеляційної інстанції розцінює критично та не бере до уваги у зв`язку з тим, що даний документ достовірно не пов`язаний з предметом доказування.

Крім того, в апеляційній скарзі порушено питання про стягнення з відповідача моральної шкоди. Враховуючи, що вказана вимога взагалі не включалася позивачем до змісту позовних вимог при його пред`явленні до суду першої інстанції, в суді апеляційної інстанції дане питання не може розцінюватися як аргумент апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В аспекті вищенаведених норм процесуального права, враховуючи зміст та доводи поданої апеляційної скарги, яка по своїй суті частково дублює позовну заяву і фактично зводиться до переоцінки доказів та незгоди її автора з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність в її аргументах мотивів які б слугували підставами для скасування рішення, виходячи з норм наведених у ст. 376 ЦПК України, оскаржуваного судового рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог, на думку колегії суддів, є вірними та такими, що відповідають правовим нормам. В свою чергу у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та на умовах передбачених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко