Єдиний номер справи 490/3689/19
Провадження 22-ц812/814/21 Головуючий по 1 інстанції Шолох Л.М.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2021р.

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про зняття арешту з майна,

встановила:

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2020р. позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна залишено без розгляду.

У вересні 2020р. ОСОБА_2 подала клопотання про постановлення додаткової ухвали у зв`язку з не вирішенням питання про стягнення з позивача на її користь 14533 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2021р. у задоволенні клопотання про постановлення додаткової ухвали відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність ухвали суду, просила її скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення її заяви.

Представник позивача, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, у квітні 2019р. ОСОБА_3 пред`явив позов до ОСОБА_2 і з врахуванням подальших уточнень просив зняти арешт з: 1/3 земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 1/3 земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0399 га для ведення садівництва; 1/3 житлового будинку по АДРЕСА_1 , який було накладено постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Риндіною З.В. від 22.02.2012р. в межах виконавчого провадження 25563649.

У січні 2020р. представник відповідача подала відзив на позов до якого долучила, в тому числі: договір про надання правової допомоги від 26 серпня 2019р., акт прийому-передачі виконаних робіт на суму 14533 грн. із зазначенням ціни за кожну з наданих послуг та тривалості часу на їх виконання, квитанцію про внесення 14533 грн. плати за надану правничу допомогу.

11 серпня 2020р. представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 серпня 2020р. позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК.

У вересні 2020р. ОСОБА_2 подала клопотання про постановлення додаткової ухвали.

Клопотання мотивоване тим, що при постановленні ухвали про залишення позовної заяви без розгляду, суд всупереч ст.257 ЦПК не вирішив питання про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Оскільки всі необхідні документи були надані разом з відзивом на позов, відповідач просила стягнути з позивача 14533 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з його необґрунтованими діями.

Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходив з того, що подане ОСОБА_2 клопотання не містить будь-яких доводів щодо необґрунтованості дій позивача під час подачі позову та перебування справи у провадженні суду.

Використання права на залишення позову без розгляду передбачено процесуальним законом, а тому такі дії позивача самі по собі не можуть свідчити про необґрунтованість його дій.

Такі висновки суду є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З`ясувавши, що матеріали цивільної справи не містять даних, які б підпадали під визначення необґрунтованих дій позивача, а в клопотанні відповідача вони не конкретизовані, то суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Посилання в апеляційній скарзі на неодноразові звернення позивача до суду теж самі по собі не можуть свідчити про необґрунтованість його дій, оскільки на підставі його позовної заяви було відкрито провадження у даній справі, доказів того, що даний позов був тотожним із попередніми зверненнями до суду матеріали справи не містять. А за правилами ст.55 Конституції, ст.4 ЦПК кожному гарантується звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки суд постановив ухвалу з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2021р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 28 квітня 2021р.

Головуючий: Судді: