Справа № 526/754/21
Провадження № 2/526/359/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 серпня 2021 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - Киричка С.А.

з участю секретаря - Широколави О.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Скачко М.О.

представника третьої особи - Возниці В.О.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Гадяч цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Гадяцький міський центр соціальних служб та служба у справах дітей Гадяцької міської ради Полтавської області про зміну місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

31 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, вказуючи, що з 16 лютого 2008 року по 01 грудня 2017 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі в подружжя народилися дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Гадяцького районного суду від 01 грудня 2017 року шлюб міжпозивачем та відповідачем було розірвано, неповнолітніх дочок залишено проживати разом з матір`ю. З листопада 2020 року дочка ОСОБА_5 стала проживати разом із позивачем у його новій родині. Дочка навчається у 5 класі СШ №2, всі витрати на її утримання несе батько, але при цьому сплачує відповідачу аліменти на обох дітей.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та зазначила, що готова піклуватися про обох дочок. На час відсутності батька, дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Представник третьої особи Гадяцького міського центру соціальних служб Возниця В.О. в судовому засіданні зауважив, що доцільно буде визначити місце проживання дочки ОСОБА_5 з батьком.

Представник третьої особи служби у справах дітей Гадяцької міської ради Полтавської області Панасенко О.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, також надали висновок щодо доцільності проживання дочки з батьком.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Сторони по справі мають двох спільних дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 01.12.2017 року розірвано шлюб між подружжям ОСОБА_1 та визначено місце проживання дітей з матір`ю.

Згідно характеристики з місця проживання матері ОСОБА_2 , вона зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, тривалий час ніде не працює, має заборгованість за комунальні послуги. Траплялися випадки, коли мати залишала дітей вночі одних вдома, нетверезі гості матері влаштовували бійки, на що сусіди викликали працівників поліції та соціальні служби.

З матеріалів, наданих ВП №1 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області вбачається, що ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності 03.12.2020 року за ч.1 ст.178 КУпАП та 05.12.2020 року за ч.1 ст.175-1 КУпАП.

15 лютого 2021 року Гадяцьким МЦСС обстежено місце проживання умови сім`ї ОСОБА_1 та складено про це акт №30, згідно якого вони проживають в АДРЕСА_2 разом з його матір`ю та братом, бабусею та дядьком дівчинки. Дівчинка має окрему кімнату, де облаштоване місце для навчання, ігрових занять, наявні всі необхідні умови для її розвитку.

Згідно довідки, виданої навчальним закладом ОСОБА_4 є ученицею 5 класу Гадяцької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №2 ім.Михайла Драгоманова.

Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини про виконавчому комітеті Гадяцької міської ради від 19.07.2021 року доцільно змінити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишити її проживати з батьком ОСОБА_1 .

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Законами України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 162 СК України, якщо один із батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення і повернути її тому, з ким вона проживала.

Крім того, відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

У відповідності до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до п. 72 Постанови КМУ від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаних із захистом прав дитини» під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що протягом тривалого часу, дочка ОСОБА_5 проживає з батьком, при цьому, умови її проживання є належними, з усіма побутовими зручностями, потрібними для повноцінного проживання, мати дівчинки участі у її вихованні не приймає, суд звертає увагу та враховує ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності ОСОБА_5 до кожного із них, вік дитини, а також, «якнайкращі інтереси дитини», які і мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця їх проживання з одним із батьків, суд вважає, що позовні вимоги батька підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дітей з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей, спілкуванню з ними, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дітей, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_5 , яка проживає з ним, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналізуючи надані позивачем докази, враховуючи потреби дитини певного віку, а також обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ч.1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 141,153,157, 158, 161 СК України, принципом 6 Декларації про права дитини, ст. ст. 3, 12, 13, 77, 81, 259, 268, 273 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Гадяцький міський центр соціальних служб та служба у справах дітей Гадяцької міської ради Полтавської області про зміну місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Змінити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишити її проживати з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 31 березня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.08.2021 року.

Суддя: С. А. Киричок