Справа № 423/351/20
Провадження № 22-ц/810/695/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії-

Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі АТ «Ощадбанк»)

представник позивача - Гребенар Олексій Володимирович,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою АТ «Ощадбанк» на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 квітня 2021 року, ухваленого Попаснянським районним судом у складі: судді Лизенко І.В., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач 07.02.2020 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 56_087 від 21.06.2012 станом на 21.01.2020 у сумі 14528,83 грн., а також стягнути в рівних частках з відповідачів суму судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору про іпотечний кредит №56_087 від 21.06.2012 року відповідач ОСОБА_1 (позичальник) отримав від позивача на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп., які він зобов`язався прийняти, належним чином використати, повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20,50 % річних на строк 180 місяців. Кредит надавався на 15 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 21.06.2027 року на придбання квартири за договором купівлі-продажу від 21.06.2012 р. Позичальник зобов`язався щомісячно погашати кредит рівними частинами в сумі 335,20 грн. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором було укладено між Банком, Позичальником та ОСОБА_2 (поручитель), був укладений Договір поруки № 105 від 21.06.2012 р. За кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позивальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (с.1 ст.1054 ЦПК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦПК України). Починаючи з червня 2016 року відповідач почав порушувати умови Кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 14.04.2017 утворилася заборгованість в розмірі 52 958,62 грн., яку було стягнуто рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 у справі №423/1327/17, яке набрало законної сили 05.12.2017. На виконання судового рішення видано виконавчі листи Попаснянського районного суду Луганської області про стягнення кредитної заборгованості та судового збору. Відповідачами рішення суду не виконано. Оскільки заборгованість за Кредитом Відповідачами не погашена та відносини між Банком та Позичальником не припинялися, Банком відповідно до умов Кредитного договору щомісячно нараховувались проценти за користування Кредитом. Враховуючи вищевикладене, станом на 21.01.2020 в результаті невжиття заходів Позичальником та Поручителем щодо погашення заборгованості перед Банком, існує нестягнута за рішенням суду заборгованість за Кредитним договором № 56_087 від 21.06.2012, яка складає 14 528,83 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень 83 копійки), у тому числі:

-проценти за користування Кредитом з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн;

-інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по липень 2019 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1 577,39 грн;

-інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн;

-три проценти річних за прострочення сплати Кредиту з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн;

-три проценти річних за прострочення слати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн., які позивач просить стягнути.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 22 квітня 2021 року позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Мотивуючи таке рішення суд першої виходив з наступного, сума кредиту достроково стягнута з відповідача за рішенням суду, то це позбавляє фактично боржника ним користуватися. В даному випадку виникає зобов`язання боржника на виконання грошового зобов`язання за рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі № 423/1327/17. Оскільки суд прийшов до висновку, що нарахування процентів за користування кредитом не грунтується на законі, то також є безпідставним нарахування позивачем інфляційних втрат Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн; трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн. Таким чином, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від від 04 липня 2018 року та рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі №423/1327/17, у задоволенні вимог позивача про стягнення: прострочених відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 у розмірі 9016,66 грн., інфляційних втрат Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн; трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн, а всього у сумі 12 501,52 грн, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат Банку у з квітня 2017 року по липень 2019 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1 577,39 грн; трьох процентів річних за прострочення Кредиту з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн, а всього у сумі 2027,31 грн. Вищезазначені вимоги є обґрунтованими, оскільки рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 у справі № 423/1327/17 на час звернення до суду не було виконано. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що за порушення зобов`язання має відповідати позичальник ОСОБА_1 . Вимоги до поручителя ОСОБА_2 є безпідставними. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, з огляду на те, що строк дії кредитного договору закінчився при зверненні кредитора до суду на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк» просить скасувати частково рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22.04.2021р. у цивільній справі № 423/351/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прострочених процентів по кредиту за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн, 3 % річних по прострочених процентах за період з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з квітня 2017 по січень 2020 в сумі 2 605,68 грн, а також в частині відмови в задоволенні позовних вимог з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , про стягнення 3 % річних за прострочення боргу за кредитом за період з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з квітня 2017 по липень 2019 в сумі 1 557,39 грн. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління AT «Ощадбанк» в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прострочених процентів по кредиту за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн, 3 % річних по прострочених процентах за період з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з квітня 2017 по січень 2020 в сумі 2 605,68 грн, а також в частині стягнення з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , 3 % річних за прострочення боргу за кредитом за період з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн, інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом за період з квітня 2017 по липень 2019 в сумі 1 557,39 грн задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування процентів є безпідставним, як і нарахування інфляційних на ці проценти та З % річних. У порушення норм процесуального права, а саме ст. ст. 89, 263 ЦПК України, судом першої інстанції не в повному обсязі та неправильно встановлені дійсні обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів по справі, а саме: договору про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012 та договору поруки № 105 від 21.06.2012. Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що між Банком та позичальником - фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012, відповідно до умов якого Кредит надавався в розмірі 60 000,00 грн, зі сплатою 20,5 % річних, з остаточним терміном повернення не пізніше 21.06.2027. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 105 від 21.06.2012 з ОСОБА_2 . Також судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховані норми матеріального права, а саме ст. 6, 259, 553-554, 559, 598, 599-601, 604-609, 625, 626, 627, 629, 1048 ЦК України. Факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року по справі № 904/889/18, постанові Верховного Суду від 05.03.2019 по справі № 922/409/17, постанові Верховного Суду від 19.05.2020 по справі № 910/9167/19. Отже, між сторонами у справі існують договірні відносини, а тому відповідно до умов кредитного договору, Позичальнику щомісячно нараховувались проценти за користування кредитом. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з Відповідачів заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення. Банк звернувся до суду з позовом 31.01.2020. Частинами складової позовних вимог, які є предметом розгляду, є вимоги Банку щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості щодо стягнення 3 % річних по прострочених процентах за період з 14.04.2017 по 20.01.2020 та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з квітня 2017 по січень 2020. Розрахунок заборгованості цих складових проведено з урахуванням процентів, що були стягнуті з відповідачів за рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 у справі № 423/1327/17, та процентів, що нараховані за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 11.04.2018. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції при ухваленні рішення необґрунтовано прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні вимог Банку стосовно стягнення 3% річних по прострочених процентах за період з 14.04.2017 по 20.01.2020 та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з квітня 2017 по січень 2020. Порука припиняється після спливу строку, встановленого договором, або після спливу строку, встановленого законом, якщо в договорі такий строк сторонами не визначений. Пунктом 4.2 Договору поруки встановлено, що порука припиняється, якщо Кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 цього Договору не пред`явить вимоги до Поручителя. Пунктом 5.4 Договору поруки встановлено збільшення строків позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами Кредитного договору та цього Договору. Таким чином, сторонами узгоджено припинення поруки, якщо Кредитор протягом 3 (трьох) років не пред`явить вимоги до Поручителя. Відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017, яке набрало законної сили 05.12.2017, з відповідачів в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 52 958,62 грн. Банк скористався правом вимагати виконання зобов`язання відповідно до умов Договору та діючого законодавства в Україні шляхом подання позовної заяви. Із позовом до суду Банк звернувся в межах трирічного строку до Поручителя - 04.02.2020, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому саме з цієї дати необхідно виходити при врахуванні положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того постановою від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, та зазначила, що "рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення". За таких обставин на час прийняття рішення судом порука Відповідача-2 за кредитним договором № 56_087 від 21.06.2012 відповідно є такою, що діє. З огляду на викладене, на думку Позивача, Попаснянським районним судом Луганської області невірно встановлено момент, з якого обчислюється строк пред`явлення Кредитором до Поручителя вимоги про стягнення заборгованості за кредитом. З дня набрання рішенням у справі № 423/1327/17 законної сили (05.12.2017) і до часу звернення Банком із позовом до суду (04.02.2020) з вимогами до поручителя ОСОБА_2 про виконання зобов`язань за кредитним договором трирічний строк не минув. Таким чином, позовні вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитом до Поручителя пред`явлені в межах позовних вимог, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Отже, суд першої інстанції не перевірив повністю доводи Позивача, не дослідив докази, які були надані Банком та не врахував усі обставини по справі. А тому, позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача-1 заборгованості за простроченими процентами по кредиту за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн, 3 % річних по прострочених процентах за період з 14.07.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з квітня 2017 по січень 2020 в сумі 2 605,68 грн, а також вимоги щодо солідарного стягнення боргу є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Доводи інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходило, що не заважає розгляду цивільної справи відповідно до положень ст.360 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судова колегія перевіривши доводи суду першої інстанції, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З наданих сторонами доказів судом встановлено, що між ними дійсно було укладено Договір про іпотечний кредит, на підстав чого відповідач (позичальник) ОСОБА_1 дійсно отримав кредит від Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», також з Відповідачем (поручитель) ОСОБА_2 укладено договір поруки № 105 від 21.06.2012 року (а.с.8-9, 11).

Відповідно до рішення Попаснянського районного суду №423/1327/17 від 10.07.2017, солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012 р., яка складає 52 958 грн. 62 коп. та стягнуто в солідарному порядку суму судових витрат у розмірі 1600 грн. 00 коп. (а.с.20-21)

Рішенням встановлено, що позивачем було заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012. Стягнута судом сума заборгованості включала строковий борг за кредитом у сумі 40 893,60 грн та прострочений борг за кредитом у сумі 3 332,47 грн. Рішення суду набрало законної сили 05.12.2017 та пред`явлено до виконання.

Отже, позивач згідно ст. 1050 ч.2 ЦК України скористався своїм правом вимоги дострокового повернення несплаченої частини позики, внаслідок чого достроково стягнуто суму наданого відповідачу кредиту за договором про іпотечний кредит № 56_087 від 21.06.2012..

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в даному випадку правовідносини між сторонами виникли внаслідок невиконання відповідачами рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі № 423/1327/17.

З розрахунку суми заборгованості вбачається, що позивачем нараховано:

-проценти за користування Кредитом з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн.

-інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по липень 2019 року за прострочення сплати основного боргу в сумі 1 577,39 грн;

-інфляційні втрати Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів в сумі 2 605,68 грн;

-три проценти річних за прострочення сплати основного боргу з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн;

-три проценти річних за прострочення сплати по прострочених процентах з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 в сумі 9 016,66 грн. суд зазначає наступне.

Згідно наданого розрахунку (а.с.5 п.1) станом на 14.04.2017 існувала заборгованість у сумі 44 226,07 грн.

Відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі № 423/1327/17 дана сума заборгованості була стягнута на підставі п. 4.2.2 Договору достроково.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Банк своїм правом, передбаченим п.4.2.2 Договору, скористався та достроково стягнув з відповідачів основну заборгованість за кредитом та нараховані відсотки за його користування, а тому нарахування прострочених процентів по кредиту у розмірі 9016,66 грн. є неправомірним, оскільки вони згідно розрахунку (п.4, а.с.6 на звороті) нараховані з 01.04.2017 по 11.04.2018, тобто вже після винесення рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 та звернення кредитодавця до суду.

Нарахування відсотків за користування кредитом можливе лише у випадку користування боржником сумою кредиту.

Враховуючи, що сума кредиту достроково стягнута з відповідача за рішенням суду, то це позбавляє фактично боржника ним користуватися. В даному випадку виникає зобов`язання боржника на виконання грошового зобов`язання за рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі № 423/1327/17.

Оскільки суд прийшов до висновку, що нарахування процентів за користування кредитом не грунтується на законі, то також є безпідставним нарахування позивачем інфляційних втрат Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн; трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн.

Таким чином, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від від 04 липня 2018 року та рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 по справі №423/1327/17, у задоволенні вимог позивача про стягнення:

прострочених відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2017 по 11.04.2018 у розмірі 9016,66 грн.,

інфляційних втрат Банку з квітня 2017 року по січень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування Кредитом в сумі 2 605,68 грн;

трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування Кредитом з 14.04.2017 по 20.01.2020 в сумі 879,18 грн, а всього у сумі 12 501,52 грн,

слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат Банку у з квітня 2017 року по липень 2019 року за прострочення сплати Кредиту в сумі 1 577,39 грн; трьох процентів річних за прострочення Кредиту з 14.04.2017 по 15.08.2019 в сумі 449,92 грн, а всього у сумі 2027,31 грн.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищезазначені вимоги є обгрунтованими, оскільки рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 10.07.2017 у справі № 423/1327/17 на час звернення до суду не було виконано.

Суд приходить до висновку, що за порушення зобов`язання має відповідати позичальник ОСОБА_1 .

Вимоги до поручителя ОСОБА_2 є безпідставними.

Так, за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, з огляду на те, що строк дії кредитного договору закінчився при зверненні кредитора до суду на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.01.2018 (справа №202/4494/16-ц).

Судова колегія погоджується з висновками суду першої, щодо відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 ..

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості у загальній сумі 2027,31 грн..

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального права, а саме ст. 6, 259, 553-554, 559, 598, 599-601, 604-609, 625, 626, 627, 629, 1048 ЦК України. Факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку стягнення процентів по договору кредиту. Такі доводи не відповідають матеріалам справи, правовим позиціям Верховного Суду та положенням чинного закону. Так відповідно до матеріалів справи Рішенням суду від 10.07.2021 р. (а.с.20) стягнуто як строковий борг так і просрочений борг з відповідача , сумму якого підтверджує розрахунок наданий позивачем до нового позову (а.с.8). Зазначене підтверджує позицію суду першої інстанції, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, але ж не погоджується з доводами апеляційної скарги, які вважає необґрунтованими та приходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, та визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. І відповідно до вимог ст.375 ЦПК України оскаржуване рішення необхідно залишити без змін .

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії- Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі АТ «Ощадбанк») залишити без задоволення.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2021 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова