Справа № 185/4228/18
Провадження № 2/185/990/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шаповалової І.С.,

за участю секретаря судового засідання Іванової В.О.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Згоніка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Павлоградське налагоджувальне управління", третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Павлоградське налагоджувальне управління» (далі - ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління») про поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу (т.1, а.с. 1-7).

Позов мотивований тим, що 11 листопада 2013 року його було призначено виконуючим обов`язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління». Контракт між ним та відповідачем не укладався (т.1, а.с. 27).

Наказом № 2-к від 30 березня 2018 року його було звільнено (т.1, а.с.29).

Наказом № 1-к від 30 березня 2018 року на посаду Голови Правління товариства призначено ОСОБА_3 (т.1, а.с.28).

У наказі № 2-к від 30 березня 2018 року, яким позивача було звільнено з посади, вказано підставу «за власним бажанням», проте жодних заяв позивач не подавав. Він не є обізнаним щодо будь-яких інших підстав для звільнення із займаної посади. Жодних повідомлень особисто йому не направлялось та не вручалось.

26 квітня 2018 року відповідачем видано позивачу під розпис наказ вже від 31 березня 2018 року та трудову книжку з цим же записом. Підставою його звільнення у трудовій книжці зазначено пункт 2 статті 36 КЗпП України. Вважає це незаконним, оскільки сторони не визначали будь-якого строку для цих трудових відносин, трудовий контракт не підписували, жодних термінів не обговорювали, відповідач не мав правових підстав на видання наказу № 2к від 31 березня 2018 року у вчинений ним спосіб, підстава звільнення вказана не вірно, а тому трудові відносини мають бути поновлені (т.1, а.с.30).

Зазначив, що відповідачем порушено положення статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» щодо звільнення Голови Правління, оскільки чинним статутом товариства такий орган, як наглядова рада передбачений, але не створений, в такому разі всі функції та повноваження здійснюються загальними зборами акціонерів, а на загальних зборах акціонерів повинні бути розглянуті питання обрання та припинення Голови і членів виконавчого органу, проте засідання загальних зборів акціонерів не проводилось, жодних повідомлень йому, як керівнику товариства, не надходило.

За період перебування на посаді виконуючого обов`язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 11 листопада 2013 року йому нараховано та не виплачено заробітну плату у розмірі 26 000 грн. Також за період вимушеного прогулу з березня 2018 року по травень 2018 року включно відповідачем не здійснювалася виплата заробітної плати.

На підставі, з урахуванням уточнених позовних вимог просив (т.1, а.с.1-7, т.2,а.с.117-118):

скасувати наказ № 2 к від 31 березня 2018 року, яким його звільнено з посади виконуючого обов`язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», та поновити його на вказаній посаді з 30 березня 2018 року;

стягнути на користь ОСОБА_2 з Публічного акціонерного товариства «Павлоградське налагоджувальне управління» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193 990,26 грн.

стягнути на користь ОСОБА_2 з Публічного акціонерного товариства «Павлоградське налагоджувальне управління» судові витрати у розмірі 1409,60 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Павлоградське налагоджувальне управління", третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, про поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (т.1, а.с. 91-95).

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування наказу № 2-к від 31 березня 2018 року про звільнення позивача, поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні позивача спростував наявними в матеріалах справи доказами. Доводи апеляційної скарги щодо наявності заборгованості по заробітній платі суд відхилив, оскільки це не підтверджено належними доказами (т.1, 202-206).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, 44-49).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що наказом № 152-к/к від 11 листопада 2013 року ОСОБА_2 було призначено на посаду виконуючого обов`язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 12 листопада 2013 року тимчасово, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку (т.1, а.с.27).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 271 від 12 травня 2015 року «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках», уповноваженим органом управління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» забезпечено передачу в установленому порядку Фонду державного майна України функцій з управління цього товариства, та на підставі акту приймання-передачі № 121 від 29 грудня 2016 року Міністерством енергетики та вугільної промисловості України передано, а Фондом державного майна України прийнято пакет акцій ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», а також на підставі наказу Фонду державного майна України № 1011 від 19 червня 2017 року, Регіональне відділення Фонду прийняло на себе управління корпоративними правами держави ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», також на підставі наказу Регіонального відділення Фонду № 12/01-17-УКП від 07 грудня 2017 року «Про оголошення конкурсного відбору» було проведено конкурсний відбір на заміщення вакантної посади керівника ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», за результатами якого переможцем визначено ОСОБА_3 , та відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду № 12/01-10-УКП від 28 березня 2018 року ОСОБА_3 призначено на посаду голови правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», оскільки Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, яке є єдиним акціонером товариства (100% акцій) передано Фонду державного майна України управління корпоративними правами держави ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», а Фондом державного майна України передано у свою чергу своєму Регіональному відділенню управління корпоративними правами держави ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», то Регіональне відділення Фонду є єдиним акціонером товариства (100% акцій), що не протирічить положенням статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління».

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/01-10-УКП від 28 березня 2018 року «Про призначення голови правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» ОСОБА_3 призначено з 28 березня 2018 року Головою Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління». У пункті 2 вказаного наказу зазначено « ОСОБА_2 у відповідності із діючим законодавством передати за актом передачі ОСОБА_3 печатки, штампи, установчі документи та інше» (т.1, а.с.144-145).

Згідно наказу ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» № 1-к від 30 березня 2018 року «По особовому складу» ОСОБА_3 приступив до виконання обов`язків Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 30 березня 2018 року (т.1, а.с.28).

Наказом Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» № 2-к від 31 березня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з посади виконуючого обов`язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 31 березня 2018 року згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України. Підстава: Наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області №12/01-10-УКП від 28 березня 2018 року, що суперечить Положенням пунктів 7.1., 9.1., 11.5. статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», оскільки обрання та припинення повноважень голови і членів правління належить до компетенції наглядової ради, а в разі її відсутності загальних зборів акціонерів та не може бути делеговано голові правління (т.1, а.с.30).

Позивача було призначено на посаду наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 11 листопада 2013 року № 152-к/к, відповідного запису в трудовій книжці немає, водночас, звільнення позивача відбулося за наказом Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» ОСОБА_3 .

За змістом Статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» (п.11.5) обрання та припинення повноважень голови і членів правління належить до компетенції наглядової ради, а в разі її відсутності загальних зборів акціонерів (т.1, а.с.11-26).

Посилання відповідача на те, що наглядова рада не створювалась, то Загальними зборами акціонерів, тобто Регіональним відділенням Фонду було прийнято рішення про обрання голови Правління, що підтверджується письмовими поясненнями щодо позову наданими на адресу суду від Регіонального відділення Фонду, не відповідає обсягу повноважень, передбачених п.11.2 статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», яким зазначено, що до компетенції Правління належить вирішення всіх питань, пов`язаних з поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції Загальних зборів та наглядової ради (т.1, а.с.24).

Наказом Фонду державного майна України № 39 від 17 січня 2019 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області (т.1, а.с.134-135).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670 цс 19) Верховний Суд зазначив, що «під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішнього трудового розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

На підставі частини першої статті другої ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, враховуючи ч.1 ст.417 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині скасування наказу № 2 к від 31 березня 2018 року, яким його звільнено з посади виконуючого обов`язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», та поновлення його на вказаній посаді з 30 березня 2018 року підлягають задоволенню.

Даючи оцінку вимогам позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 р. № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Подія у вигляді звільнення ОСОБА_2 відбулась у березні 2018 року (т.1., а.с.30).

Відповідно, у розумінні Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 р. № 100, двома календарними місяцями, що передують місяцю, у якому відбулася подія звільнення, є січень та лютий 2018 р.

Як вбачається з матеріалів справи у січні 2018 р. заробітна плата становила 5335,95 грн., у лютому 2018 р. - 5150,00 грн. Відповідно, середня заробітна плата становить 5242,98 грн. (т. 1 а.с. 198).

Відповідно, час вимушеного прогулу ОСОБА_2 становить: 2018 р - 9 місяців (квітень - грудень); 2019 р. - 12 місяців; 2020 р. - 12 місяців; 2021 р. - 4 місяці (січень - квітень), а всього - 37 місяців.

Таким чином розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню за час вимущеного прогулу складає: 5242,98 грн. х 37 міс. = 193 990,26 грн.

Наданий позивачем розрахунок відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст. 235 ЦПК України якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка, відповідно до частини першої статті 9 Конституції України, стала частиною національного законодавства України. Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття.»

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 280-288, 354-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Павлоградське налагоджувальне управління", третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу задовольнити.

Скасувати наказ № 2 к від 31 березня 2018 року, яким ОСОБА_2 звільнено з посади виконуючого обов`язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», та поновити ОСОБА_2 на вказаній посаді з 30 березня 2018 року;

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Публічного акціонерного товариства «Павлоградське налагоджувальне управління» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 193 990,26 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з Публічного акціонерного товариства «Павлоградське налагоджувальне управління» судові витрати у розмірі 1409,60 грн.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Павлоградське налагоджувальне управління», , вул.Тернівська, б.21, м.Павлоград, Дніпропетровська область;

Третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, , вул.Центральна, 6, м.Дніпро.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І. С. Шаповалова