Справа № 242/3683/21
Провадження № 2/242/1100/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., за участю секретаря Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В цій квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 , але фактично вони не проживають у квартирі з 2016 року. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідачів перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Гірник м.Селидове Донецької області; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Гірник м.Селидове Донецької області, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2021 року по цивільній справі відкрито провадження та розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить слухати справу без її участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали нотаріально завірену заяву, в якій зазначили, що не заперечують проти позовних вимог ОСОБА_1 та просять розглянути справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Козирєвою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 457, ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту від 08.07.2021 року, складеного Головою ОСББ «Оріон м.Гірник» в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в даний момент за вказаною адресою не проживають з 01.08.2016 року, місце проживання їх невідоме. Факт не проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вищезазначеній квартирі підтверджується також довідками, виданої Головою ОСББ «Оріон м.Гірник» ОСОБА_5 від 08.07.2021 року.

Згідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене, згоду відповідачів з позовом, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування та володіння квартирою,що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , таким, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська