Номер провадження: 22-ц/813/6245/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2020 року у складі судді Васильків О.В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що відповідач 23.10.2014 підписав заяву, чим підтвердив, що зазначена заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений і згоден, що засвідчив своїм підписом. Ознайомившись з Умовами та правилами, відповідач отримав кредитну картку, а також кредит, розмір якого в подальшому було збільшено до 5000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 20.09.2020 виникла прострочена заборгованість в загальному розмірі 10 699,16 грн. з яких: 6122,72 грн. заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту); 2200,08 грн. заборгованість за відсотками простроченими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 2376,36 грн. нарахована пеня.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Отже, дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки, що підтверджується довідкою та банківською випискою. Крім того за час розгляду справи в суді заперечень проти позову банку відповідач не подавав, факт укладання договору, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку та розмір обчисленої позивачем заборгованості не оспорював, а тому посилання суду на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 є безпідставним.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 23.10.2014 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку. Вказана анкета-заява містить контактні дані та підпис ОСОБА_1 .

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» стверджується, що ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , яка перевипускалася.

З довідки банку про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача вбачається, що 29.01.2018 банком був встановлений кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., 10.07.2018 розмір кредитного ліміту збільшено до 5000 грн.; 13.05.2019 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по картці відповідача вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та несвоєчасно повертав їх.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відзив на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» не надав, не навів заперечень щодо наданих позивачем розрахунків.

Враховуючи, вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до розрахунку банку, заборгованість ОСОБА_1 по тілу кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту) станом на станом на 20.09.2020 складає 6122,72 грн.

Отже, вимога банку в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення пені апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги в цій частині здійснені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права. Анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також АТ КБ "Приватбанк" в позові просило стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання, незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З урахуванням викладеного, позивач має право на стягнення з відповідача процентів річних від простроченої суми, як визначено в ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в зазначеній частині скасувати, позов задовольнити частково з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків в порядку ст.625 ЦК України скасувати та ухвалити нове.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6122,72 грн. та проценти в порядку ст.625 ЦК України в розмірі 2200,08 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: