РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/3103/20

Провадження № 22-ц/4815/832/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Мізоцька селищна рада Рівненського району Рівненської області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 березня 2021 року (ухвалене у складі судді Ковалика Ю.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона перебувала у трудових відносинах з Будеразькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області. Працювала на посаді головного бухгалтера.

27 листопада 2020 року була звільнена із займаної посади за згодою сторін. У день звільнення їй не були виплачені належні суми заробітної плати, а тому є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки.

Враховуючи уточнені позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 15 074 грн. 86 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 15 488 грн. 50 коп..

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області на користь ОСОБА_1 15 074 грн. 86 коп. заборгованої заробітної плати, 15 488 грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником при його звільненні, у строки зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Мізоцька селищна рада Рівненського району Рівненської області оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до розпорядження Будеразької сільської ради Рівненського району Рівненської області №18 від 27 листопада 2020 року, ОСОБА_1 була звільнена з посади головного бухгалтера Будеразької сільської ради 27 листопада 2020 року за згодою двох сторін. Наголошує, що працюючи 27 листопада 2020 року, тобто останній день перебування на посаді головного бухгалтера, вона повинна була відповідно до закону нарахувати і виплатити собі заробітну плату, відповідно до статті 116 КЗпП у день звільнення. Відповідно затримки розрахунку при звільненні не було б.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на суму 15488,50 грн. відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю і право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що 21.03.2019 року ОСОБА_1 прийнята на посаду головного бухгалтера Будеразької сільської ради. 27.11.2020 року її звільнено з посади за згодою двох сторін, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Згідно довідки Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області заборгованість Будеразької сільської ради станом на 01.01.2021 року перед ОСОБА_1 становить 15 074 грн. 86 коп.

Відповідно до поданого розрахунку позивача станом на 10.02.2021 року сума середнього заробітку за час затримки виплати при розрахунку становить 15 488 грн. 50 коп.

Згідно рішення Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області від 25 листопада 2020 року розпочата процедура реорганізації Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області шляхом приєднання до Мізоцької селищної ради, яка є правонаступником прав та обов`язків Будеразької сільської ради.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На час розгляду справи місцевим судом, заборгованість по заробітній платі виплачена не була, а тому згідно ст.117 КЗпП України підлягає стягненню і середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Тому, вірним є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 15 488 грн. 50 коп..

Вказаний розмір середнього заробітку відповідає методиці його розрахунку, із врахуванням положень Порядку розрахунку середньої заробітної плати, який визначений Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року.

Правильність проведеного розрахунку середньоденної заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апелянтом не спростована, власного належного розрахунку наведено не було.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у наявності заборгованості є неспроможними та недоведеними, оскільки відсутність у роботодавця коштів на виплату заробітної плати не може виключати його відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні робітника.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наведені у апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 березня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.