Справа № 165/2474/20 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/530/21 Категорія: 76 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська»» про стягнення розрахункових належних при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська»» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернулась в суд з позовом до ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» про стягнення заробітної плати в розмірі 17447,53 грн розрахункових належних при звільненні, 17744,58 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку за період із 3 червня 2020 року по 14 липня 2020 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що вона працювала на ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»», 02 червня 2020 року звільнена з роботи за ч. 3ст. 38КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Вказує, що спору про належну до виплати суми не має, так як відповідач видав довідку від 13липня 2020року, в якій зазначено, що до видачі належать кошти на загальну суму 40569,74 грн. Зазначає, що після звільнення відповідач виплатив розрахункові в розмірі 23122,21 грн, на день подачі позову заборгованість становить 17447,53 грн, із розрахунку: 40569,74 грн - 23122,21 грн. Позивач вважає, що відповідач своєчасно не виплатив їй розрахункових, тому повинен виплатити за затримку виплати розрахункових з 3 червня 2020 року по 1 вересня 2020 року включно в сумі 17744,58 грн, із розрахунку: з 3 червня 2020 року по 1 вересня 2020 року включно, що становить 63 робочих днів - 17744,58 грн, із розрахунку: 281,66 грн середнього заробітку х 63 днів, всього вважає, що підлягає до стягнення з відповідача - 35192,11 грн, із розрахунку: 17447,53 грн + 17744,58 грн. Позивач зазначає, що 20 липня 2020 року Нововолинським міським судом було видано судовий наказ про стягнення із ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 17447,53 грн заборгованої заробітної плати та розрахункових, належних при звільненні, 8168,14 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте ухвалою Нововолинського міського суду від 5 серпня 2020 року судовий наказ від 20 липня 2020 року було скасовано та роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті в порядку позовного провадження. Позивач звернулась до суду та просить стягнути з відповідача в її користь 17447,53 грн розрахункових належних при звільненні, 17744,58 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку за період із 3 червня 2020 року по 14 липня 2020 року, всього: 35192,11 грн, та стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 4840,20 грн, з яких 4000,00 грн витрат на правничу допомогу та 840,20 грн судового збору.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» в користь ОСОБА_1 17447,53 грн розрахункових належних при звільненні, 17744,58 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03 червня 2020 року по 01 вересня 2020 року включно, всього: 35192 (тридцять п`ять тисяч сто дев`яносто дві) грн 11 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» в користь ОСОБА_1 2840 (дві тисячі вісімсот сорок) грн 20 коп. понесених по справі судових витрат.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, судом приймається наданий саме позивачем розрахунок, оскільки відповідачем останній не оспорювався та не було надано іншого розрахунку, крім того представником відповідача фактично визнано розмір невиплаченої позивачу вихідної допомоги у сумі 17447,53 грн, а тому суд задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» в користь позивача ОСОБА_1 17447,53 грн розрахункових належних при звільненні та 17744,58 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2020 року по 01.09.2020 року, із розрахунку 281,66 грн (середньоденний заробіток ОСОБА_1 ) х 63 (робочих днів за вказаний період).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка з 29.03.2012 року працювала оператором ЕОМ допоміжного персоналу АУП ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»», 02 червня 2020 року звільнена з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП (невиконання роботодавцем законодавства про працю).

Із довідки ДП «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» №7.3.1/359 від 13.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 звільнена з підприємства 02.06.2020 року (наказ №46/к від 02.06.2020 року, належні до виплати кошти, а саме заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, вихідної допомоги та інші належні при звільненні виплати на день звільнення, яка належить працівникові ОСОБА_1 становить 40569,74 грн., а саме: частина грудня 2019 р. - 1253,72 грн, лютий 2020 р. - 4243,63 грн, березень 2020 р. - 3351,19 грн, квітень 2020 р. - 5213,28 грн, травень 2020 р. - 5191,35 грн, червень 2020 р. - 21316,57 грн; середньоденний заробіток без урахуванням прибуткового податку та військового збору становить 281,66 грн.; на сьогоднішній день виплачена підприємством заборгованість, яка належить працівникові із заробітної плати проведена 02 червня 2020 р. в сумі 14061,82 грн (грудень 2019 р. решта - 1253,72 грн, лютий 2020 р. - 4243,63 грн, березень 2020 р. - 3351,19 грн, квітень 2020 р. - 5213,28 грн); 03червня 2020р. в сумі 9060,39 грн (травень 2020 р. - 5191,35 грн, червень 2020 р. розрахункові - 3869,04 грн) та 09липня 2020р. в сумі 125,34грн (компенсація за не своєчасну виплату заробітної плати).

Із копії ухвали Нововолинського міського суду від 05.08.2020 року вбачається, що судовий наказ, виданий суддею Нововолинського міського суду Волинської області Василюком А.В. 20 липня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти №10 «Нововолинська»» на користь ОСОБА_1 17447,53 грн. заборгованої заробітної плати та розрахункових, належних при звільненні, 8168,14 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 червня 2020 року по 14 липня 2020 року включно, а також судові витрати у справі, скасовано.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заробітної плати в сумі 35192 грн 11 коп по виплаті вихідної допомоги при звільненні, позивач посилалась на те, що оскільки в день звільнення сума, яка належала до виплати, не була виплачена, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 03 червня 2020 року по 01 вересня2020 року включно.

Згідно з проведеним позивачем розрахунком, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 червня 2020 року по 01 вересня2020 року становить 35192 грн 11 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги щодо витрат на правничу допомогу суд відхиляє через те, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача до суду першої інстанції не подавалося. Заперечень на клопотання про розподіл судових витрат у частині стягнення правничої допомоги матеріали справи також не містять.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу, в зв`язку з чим суд стягнув з відповідача в користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн, врахувавши при цьому, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду та правильність рішення суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Державне підприємство «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська»» залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 лютого 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді