Справа № 700/365/21
Провадження № 2/700/220/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І.О.,

розглянувши відкритому у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в смт.Лисянка цивільну справу №700/365/21 (провадження №2/700/220/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, за речове майно, що не вислужило встановлені строки носки,

УСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, за речове майно, що не вислужило встановлені строки носки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 , який у період з 19.08.2017 року по 21.05.2019 року (з 19.08.2017 року по 21.02.2018 року - строкова військова служба, 21.02.2018 року по 21.05.2019 року військова служба за контрактом) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (нині військова частина НОМЕР_1 ), на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 .

За час проходження служби та виконання службових обов`язків ОСОБА_1 було видано речове майно, відповідно до п.1 ст.91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу міністра оборони України від 29.04.2016 року №232, в яких зазначається, що військовослужбовці військової служби за контрактом забезпечуються речовим майном за встановленими нормами, починаючи з дня призначення їх на посаду наказом командира військової частини. Речове майно особистого користування офіцером, прапорщиком, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.

Згідно наказу командира 1647 окремого автомобільного батальйону Тилу Збройний Сил України (військова частина НОМЕР_2 ) (по особовому складу) №19-РС від 20.05.2019 року, солдата ОСОБА_1 звільнено у запас, відповідно до пп. «д» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і службу», через службову невідповідність.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (нині військова частина НОМЕР_1 ) від 21.05.2019 року №107, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Підставою для звільнення стало систематичне порушення вимог Статутів Збройних Сил України.

На момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби за контрактом видане йому речове майно не вислужило встановленні строки носки, що заподіяло державі матеріальну шкоду в сумі 5539 грн 49 коп, обчислену пропорційну часу, що залишився до кінця строку носіння.

З метою досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 , 20.01.2021 року був направлений рекомендований лист з претензією для повернення коштів вартості обмундирування у сумі 5539 грн 49 коп в добровільному порядку.

Відповідь на претензію від ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 по даний час не надходила, а кошти не відшкодовано.

З урахуванням вищенаведеного просять стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду вартості обмундирування у сумі 5539 грн 49 коп та судовий збір у розмірі 2270 грн 70 коп.

Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою в якій просить справу розглянути без його часті, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Військова частина НОМЕР_1 є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядкована Міністерству оборони України, включена до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України і перебуває на утриманні державного бюджету. При цьому основні фонди, обігові кошти та майно військової частини НОМЕР_1 є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за військовою частиною НОМЕР_1 на праві повного господарського відання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 19.08.2017 року по 21.05.2019 року (з 19.08.2017 року по 21.02.2018 року - строкова військова служба, 21.02.2018 року по 21.05.2019 року військова служба за контрактом) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (нині військова частина НОМЕР_1 ), на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_2 .

За час проходження служби та виконання службових обов`язків ОСОБА_1 було видано речове майно, відповідно до п.1 ст.91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу міністра оборони України від 29.04.2016 року №232, в яких зазначається, що військовослужбовці військової служби за контрактом забезпечуються речовим майном за встановленими нормами, починаючи з дня призначення їх на посаду наказом командира військової частини. Речове майно особистого користування офіцером, прапорщиком, мічманам та військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається у власність.

Судом також встановлено, що згідно витягу із наказу Командира 1647 окремого автомобільного батальйон Тилу Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.05.2019 року №19-РС, солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пп. «д» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено із військової служби у запас (через службову невідповідність) та направлено на військовий облік до Лисянського РВК Черкаської області .

Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20.05.2019 року №56, начальника речової служби зобов`язано провести розрахунок на утримання коштів за речове майно, яке не вислужило встановлені строки носки та розрахувати компенсаційну вартість не виданих предметів речового майна пропорційно часу, що настав з дня виникнення права на отримання цього предмета до звільнення солдата ОСОБА_1 .

Із довідки-розрахунку від 21.05.2019 року №13, вбачається, що за солдатом ОСОБА_1 рахується заборгованість за недонос речового майна, яке не вислужило встановлені строки (кашкет літній польовий, шапка зимова, костюм польовий, куртка костюма утеплювача, черевики з високими берцями тип А, черевики з високими берцями тип Б, черевики з високими берцями тип В, куртка вітро-вологозахисна зимова, штани вітро-вологозахисні зимові, білизна натільна, ремінь брючний, рукавички трикотажні) на суму 5539 грн 49 коп.

З метою досудового врегулювання спору, 20.01.2021 року, ОСОБА_1 був направлений рекомендований лист з претензією для повернення коштів вартості обмундирування в сумі 5539 грн 49 коп в добровільному порядк. Однак, претензія була залишена без відповідного реагування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Разом із цим, згідно інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 року №232, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Також Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243, визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ним службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Згідно з пункту 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода заподіяна розкраданням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршення або зниження його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або залишкової виплати.

Відповідно до ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був звільнений з військової частини НОМЕР_1 (військової служби) у запас за пунктом «д» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку зі службовою невідповідністю), позивач має право на утримання з нього вартості предметів речового майна строки носіння яких не закінчилися, тому суд дійшов висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Судом встановлено, що під час розгляду справи у суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 25.05.2021 року №442.

Оскільки, позов суд задовольняє повністю, то вимоги в частині відшкодування позивачу судового збору в розмірі 2270,00 грн також необхідно задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 80, 81, 95, 141, 247, 274 ЦПК України, ст.130 КЗпП України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, за речове майно, що не вислужило встановлені строки носки - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_3 на користь Військової частини НОМЕР_1 з перерахуванням на розрахунковий рахунок: НОМЕР_4 , банк ГУДКСУ в Черкаській області, МФО: 820172, , отримувач Військова частина НОМЕР_1 , матеріальну шкоду вартості речового майна, що не вислужило встановлені строки носки, у сумі 5539 грн 49 коп (п`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень сорок дев`ять копійок).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_3 на користь Військової частини НОМЕР_1 з перерахуванням на розрахунковий рахунок: НОМЕР_4 , банк ГУДКСУ в Черкаській області, МФО:820172, , отримувач Військова частина НОМЕР_1 , судовий збір, у сумі 2270 грн 00 коп (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. М. Яценко