Справа № 683/2370/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Свідерської К.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

його представника ОСОБА_3 ,

розглядаючи у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу 2/683/211/2021 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь 58600 грн. та судового збору в розмірі 840 грн.

В обґрунтування позову вказувала, що на виконанні Старокостянтинівського районного управління відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), перебуває виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , та відповідач заборгував їй 88318,94 грн.

05 травня 2020 року державним виконавцем винесено тимчасові обмеження боржника у праві полювання та керування транспортним засобом, а тому ОСОБА_2 , який працює таксистом, звернувся до неї з проханням повідомити державного виконавця, що вони домовились про передачу їй коштів і що вона не має до нього претензій, пообіцявши погасити борг. Вона написала виконавцю заяву про погашення заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим виконавцем було знято обмеження з ОСОБА_2

22 червня 2020 року відповідач передав їй 26300 грн., а решту суми 58600 грн. зобов`язався повертати щомісяця рівними частинами до 31 грудня 2020 року, про що ним написана боргова розписка.

Проте, своїх зобов`язань не виконав, гроші не повернув. Тому,позивачка уважала, що зобов`язання, що виникло між нею та відповідачем, має бути виконане належним чином відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України. На підтвердження своїх вимог надала суду оригінал розписки.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Козак І.О. просив у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити. Зазначав, що будь-яка заборгованість у відповідача перед позивачкою зі сплати аліментів відсутня, оскільки в другій половині дня 22 червня 2020 року ОСОБА_2 добровільно сплатив їй 58600 грн., на підтвердження чого останньою написана заява державному виконавцю про те, що всю суму боргу їй сплачено.

Зазначає, що надана позивачкою розписка була написана відповідачем у першій половині дня після того як він сплатив їй частину коштів і до того, як він сплатив їй решту 58600 грн., оскільки саме цю суму йому мали позичити у другій половині дня. Коли ОСОБА_2 , був сплачений увесь борг та виконавчий збір, ОСОБА_4 написала заяву державному виконавцю про відсутність претензій до нього, однак оригінал розписки повернути відмовилась.

Уважав вимоги позивачки безпідставними, оскільки будь-яких коштів в борг у ОСОБА_4 він не брав, їх відносини з приводу сплати аліментів, на його переконання, регулюються Сімейним Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження», а не нормами ЦК України, на що посилається позивачка. Зазначає, що розписка за своєю правовою природою засвідчує надання коштів в борг, а коштів у ОСОБА_4 він не брав.

Відтак, у задоволенні позову просив відмовити.

У судовому засідання позивачка ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що коли виконавцем були накладені обмеження на ОСОБА_2 , він сплатив їй 26300 грн., а решту зобов`язувався сплатити до кінця 2020 року рівними частинами, про що написав відповідну розписку. Саме тому вона подала державному виконавцю заяву про те, що претензій до відповідача не має, однак останній своїх зобов`язань не виконав та решту грошей не сплатив.

Представник позивачки адвокат Григорук С.В. пояснив, що у його присутності ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 26300 грн. та написав розписку про те, що зобов`язується передати їй решту 58600 грн., про обставини передання ОСОБА_2 решти коштів йому нічого не відомо.

Відповідач ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Не заперечував, що писав розписку у присутності адвоката у першій половині дня 22 червня 2020 року. Однак стверджував, що державний виконавець відмовився на її підставі зняти обмеження та повідомив, що йому слід сплатити усю суму боргу. Тому він позичив решту коштів та передав позивачці у другій половині дня 22 червня 2020 року, а також сплатив виконавчий збір, після чого вона написала державному виконавцю заяву про те, що борг їй сплачено, розписку не повернула.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд уважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що постановою Старокостянтинівського районного управління відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1758, виданого 28 вересня 2009 року Старокостянтинівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 червня 2009 року.

Сукупний розмір заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів, згідно розрахунку від 05 травня 2020 року за період з 01 червня 2009 року по 30 квітня 2020 року становив 88 318,94 грн.

Постановою державного виконавця від 05 травня 2020 року встановлене тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві керуванні транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-1758, виданого 28 вересня 2009 року.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 22 червня 2020 року, адресованої державному виконавцю вона повідомляє, що ОСОБА_2 повністю сплатив заборгованість (борг по аліментах, штраф та виконавчий збір), згідно виконавчого листа №2-1758, виданого 28 вересня 2009 року про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , претензій до боржника щодо виконання рішення суду не має.

Відповідно до постанови державного виконавця від 24 червня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена в повному обсязі та станом на 24 квітня 2020 року відсутня, у зв`язку з чим скасовано тимчасові обмеження у праві керуванні засобами, які було встановлено постановою державного виконавця від 05 травня 2020 року.

Зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом матеріалами виконавчого провадження.

Зі змісту розписки ОСОБА_2 від 22 червня 2020 року убачається, що ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4 отримала 26500 грн., заборгованості по аліментах, решту суми, а саме 58600 грн. ОСОБА_2 зобов`язується повернути рівними частинами кожного місяця до 31 грудня 2020 року. Загальна сума заборгованості складає 85100 грн. Розписка підписана ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалась на загальні підстави виникнення зобов`язальних відносин.

Разом з тим, відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Проаналізувавши установлені судом обставини, суд дійшов висновку, що між сторонами існують відносини з приводу сплати аліментів, стягнутих рішенням суду, по виконанню якого існує заборгованість за період 01 червня 2009 року по 30 квітня 2020 року в сумі 88 318,94 грн.

Частинами 3, 4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, суд може вирішити питання стягнення заборгованості за аліментами лише в разі спору про її розмір, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Тобто, ураховуючи встановлені судом обставини, що виникли між сторонами та наведені вище норми Закону, суд уважає, що ці правовідносини регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», а не нормами ЦК України.

При цьому, надаючи оцінку доводам позивача з приводу існування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 саме зобов`язальних відносин, суд також виходить з наступного.

Із системного аналізу норм ЦК України убачається, що розписка визначається як борговий документ, який посвідчує передання кредитору позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка є підтвердженням наявності між сторонами зобов`язальних відносин, зокрема передача позикодавцем боржнику визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Проте, як установлено судом, і не заперечується сторонами, будь-яких коштів у борг ОСОБА_2 не отримував, а заборгованість, що існує у нього перед позивачем, виникла на підставі рішення суду про стягнення аліментів.

Для стягнення ж заборгованості, яка утворилась на підставі рішення суду необхідно приймати до уваги вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Суд уважає, що твердження відповідача про те, що після написання 22 червня 2020 року розписки, він у другій половині дня сплатив ОСОБА_4 решту боргу по аліментах в розмірі 58600 грн., а також судовий збір і штраф, узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, квитанцією про сплату виконавчого збору №68, у якій вказана дата операції 22 червня 2020 року 16 год.13 хв. (а.с.31), заявою позивачки державному виконавцю про те, що вона не має до нього претензій, та постановою державного виконавця від 24 червня 2020 року про зняття обмежень з боржника ОСОБА_2 у зв`язку із відсутністю у нього заборгованості станом на 24 червня 2020 року.

Тобто заборгованість по сплаті аліментів станом на 24 червня 2020 року погашена відповідачем у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи вищевикладене, суд уважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що у ОСОБА_2 на час розгляду справи існує заборгованість перед ОСОБА_4 , яка підлягає стягненню відповідно до ст.526, 527 ЦК України, а тому, у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати у справі відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст складено 13 вересня 2021 року.

Суддя: