Справа № 199/8506/20
(2/199/1283/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

25.06.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем було укладено договір кредиту №DNP0GK00000080, за умовами якого позивач отримала кредит в розмірі 30000 доларів США для купівлі домоволодіння, а також 5062,5 доларів США на сплату страхових платежів, зобов`язавшись повернути кредит у порядку та на умовах, визначених договором. Виконання позичальником її договірних зобов`язань за цим кредитним договором було забезпечено в повному обсязі договором іпотеки №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 . 06 травня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. вчинено спірний виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки та земельну ділянку під ним в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. 09 липня 2020 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження №62528949 з примусового виконання такого виконавчого напису нотаріуса, накладено арешт на майно боржника. Вказаний виконавчий напис позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки вважає, що його вчинено поза межами встановленого законом строку, а також без дотримання процедури вчинення, оскільки відсутні необхідні документи на підтвердження безспірності заборгованості, нотаріусом використано п.2 Переліку, який визнано рішенням суду нечинним. Вказуючи на спірність розміру заборгованості, позивач послалась і на те, що задля погашення її заборгованості за кредитним договором №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року в рамках виконавчих проваджень вже здійснювалось примусове виконання іншого виконавчого напису та рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, здійснено продаж квартири позивача, кошти з чого пішли на погашення боргу, що не враховано при винесенні оспорюваного виконавчого напису. Крім того, позивач вказала, що не отримувала від відповідача вимоги про порушення кредитних зобов`язань за 30 днів до вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса.

Вказаний позов було прийнято до провадження та відкрито провадження у цивільній справі ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року.

12 січня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №47 у зв`язку із відрядженням судді, в провадженні якої знаходилась дана цивільна справа, на роботу на посаду судді до іншого суду, здійснено повторний автоматизований розподіл цієї цивільної справи, яку у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України розподілено та передано для розгляду судді Авраменко А.М.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Авраменко А.М., справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. (а.с.35)

Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року задоволено заяви представника позивача про забезпечення позову та про витребування доказів (а.с.62, 63, 66-70).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті в судове засідання (а.с.186).

В останнє судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав на підтримання позовних вимог в повному обсязі, а також про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи.

Крім того, від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник знову наголосив на спірності розміру кредитної заборгованості, неотримання позивачем вимоги банку про усунення порушень кредитного зобов`язання (а.с.178-180).

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Треті особи в судові засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності учасників справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як кредитодавцем, правонаступником якого є відповідач, та позивачем, як позичальником, укладено кредитний договір №DNP0GK00000080, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 30000 доларів США на купівлю домоволодіння, а також 5062,5 доларів США на сплату страхових платежів. Позичальник, в свою чергу, зобов`язалась повернути кредит до 24 листопада 2021 року щомісячними платежами в розмірі 386,43 доларів США, сплативши 0,84% на місяць за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі. (а.с.17-18, 94-95, 158-159)

Виконання позичальником своїх договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі нотаріально посвідченим договором іпотеки №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателем, правонаступником якого є відповідач, та позивачем, як іпотекодавцем. Предметом зазначеного договору іпотеки є належний іпотекодавцю на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с.18-21, 90-93, 154-157)

Також судом встановлено, що 03 червня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду цивільної справи №202/3158/15-ц ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та вирішено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як з позичальника та поручителя відповідно, заборгованість за кредитним договором №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року, в загальному розмірі 104481,16 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 29742,43 доларів США; заборгованість за відсотками 23876,94 доларів США; заборгованість за комісією 4620,00 доларів США; заборгованість з пені 46241,79 доларів США. При цьому, з огляду на зміст самого кредитного договору та заочного рішення суду така заборгованість стягнута в порядку дострокового повернення кредиту в розмірі боргу станом на 10 березня 2015 року. Зазначене заочне рішення суду набрало законної сили 15 червня 2015 року. Викладені обставини встановлені судом з копії такого рішення в матеріалах справи, а також із даних Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до ст.ст.4, 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» (а.с.182-184).

13 листопада 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на вищевказане заочне рішення того ж суду видано виконавчий лист, за яким 28 вересня 2017 року державним виконавцем Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження №54768814. В подальшому, в ході здійснення виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, виконавчим листом №202/27373/13-ц того ж суду, виданим на інше рішення цього суду, а також виконавчим написом нотаріуса №1483 від 01 березня 2016 року на електронних торгах від 23 травня 2019 року проведено реалізацію майна, належного боржнику, яким є позивач у даній цивільні справі, а саме квартири АДРЕСА_2 із визначенням переможця торгів. Отримані від реалізації майна боржника кошти спрямовані в тому числі на погашення її заборгованості за кредитивним договором №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року. Дані обставини підтверджуються копією виконавчого листа суду, копією постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, копією акту державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 28 травня 2019 року, копією протоколу проведення електронних торгів (а.с.22, 23, 181, 185).

06 травня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. вчинено оспорюваний позивачем у даній справі виконавчий напис за реєстровим №1242, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_1 та є предметом іпотеки за договором іпотеки №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року, у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року в загальному розмірі 213014,98 доларів США (за курсом НБУ станом на 08 лютого 219 року 5742745,4 гривень), яка виникла за період з 24 листопада 2006 року по 08 лютого 2019 року та складається з 29263,68 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 44903,79 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 7440 доларів США комісія, 131407,51 доларів США пеня. Строк, за який за виконавчим написом, запропоновано провести стягнення, становить 12 років 2 місця, 15 днів, а саме з 24 листопада 2006 року по 08 лютого 2019 року. (а.с.12, 80, 99, 144, 163)

Вказаний вище оспорюваний позивачем виконавчий напис нотаріуса вчинено за заявою відповідача від 02 травня 2019 року, яка надійшла до приватного нотаріуса 06 травня 2019 року та до якої було долучено оригінали кредитного договору, договору іпотеки, виписку з особового рахунку позичальника, вимога про усунення порушень за кредитним договором, поштові документи, опис вкладення, документи на підтвердження повноважень представника відповідача. Викладене підтверджується копіями витребуваних судом копій виконавчого напису та документів, на підставі яких його вчинено. (а.с.81, 145)

При цьому, надані нотаріусом копії документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис, містять докази направлення позичальнику/іпотекодавцю письмової вимоги кредитора про усунення порушень за кредитним договором №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року, однак не містять доказів саме отримання такої вимоги. Більш того, копія виписки з рахунку позичальника, яка одночасно є розрахунком заборгованості за кредитним договором, свідчить, що позичальником допущено прострочення заборгованості за кредитом з кінця грудня 2008 року, а проценти за користування кредитом продовжувались нараховуватись кредитодавцем позичальнику і після ухвалення та набрання законної сили заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року. (а.с.79-111, 143-175)

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок, в редакції, чинній на час вчинення спірного виконавчого напису), Переліком документів, за якими стягнення документів провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 (далі Перелік, в редакції, чинній на час вчинення спірного виконавчого напису).

Так, відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку»).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом норм ст.ст.546, 547, 573 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до ст.575 ЦК України різновидом застави є іпотека.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом норм ст.ст.3, 5, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.574, 575, 577, 585 ЦК України іпотека як форма застави виникає і на підставі договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно ст.ст.7, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі виконавчого напису нотаріуса. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст.589, 590 ЦК України.

Відповідно до ст.18 ЦК України, ст.34 Закону України «Про нотаріат», п.1 Глави 12 Розділу І Порядку нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису, який є різновидом нотаріальної дії, на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ст.87 ч.1 Закону України «Про нотаріат», п.2 Глави 12 Розділу І, пп.1.1, 1.4 п.1, пп.2.1 п.2, пп.5.1, 5.2 п.5, пп.6.2 п.6 Глави 16 Розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси на підставі заяв стягувачів (їх уповноважених представників) вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору.

Підпунктом 2.3 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Підпунктом 2.2 п.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Нормою ст.88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містить п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку.

Відповідно до пп.3.4 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Нормою ст.87 ч.2 Закону України «Про нотаріат» та аналогічним положенням пп.1.2 п.1, пп.3.2 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Згідно пп.3.5 п.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

В свою чергу, п.1 Переліку передбачена можливість стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Нормою ст.49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

За змістом норм ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.34, 50 Закону України «Про нотаріат» кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нотаріальна дія, різновидом якої є вчинення виконавчого напису, або відмова у її вчиненні, оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, ґрунтуючи своє рішення на наступному.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум, в тому числі за наслідками звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Також на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Разом з тим, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

При цьому наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, може вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої ст.42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчать про існування спору про право, проте не змінюють правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

Відтак, підсумовуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що належними підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість/неправомірність вимог до боржника. Останнє, як вже вказувалось вище, має на увазі: відсутність безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, що встановлюється на підставі будь-яких фактичних обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості; сплив на момент звернення стягувача до нотаріуса і вчинення виконавчого напису строку давності за вимогою стягувача, перебіг якого (строку) починається з дня виникнення у стягувача відповідного права вимоги до боржника. Виконавчий напис має видаватись в межах такого строку давності, загальна тривалість якого становить три роки.

Наведений вище правовий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 березня 2019 року по справі №137/1666/16-ц, від 15 січня 2020 року по справі №305/2082/14-ц, від 23 червня 2020 року по справі №645/1979/15-ц, правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 13 лютого 2019 року по справі №644/2122/17, від 06 березня 2019 року по справі №330/1510/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №300/470/17, від 14 березня 2019 року по справі №201/13708/16-ц, від 25 березня 2019 року по справі №629/3881/16-ц, від 27 березня 2019 року по справі №361/9307/14, від 01 квітня 2020 року по справі №236/2511/17.

Стосовно спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то судом в ході розгляду справи з наданої відповідачем приватному нотаріусу для вчинення спірного виконавчого напису виписки з рахунку боржника встановлено, що позивач, як позичальник, перестала належним чином виконувати свій договірній обов`язок зі сплати в порядку погашення кредитної заборгованості щомісячних платежів за кредитним договором №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року ще з грудня 2008 року щодо погашення заборгованості за тілом кредиту, а за обов`язком із погашення процентів за користування кредитом з кінця 2006 року. Оскільки ж вказаний кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. З цього ж моменту в кредитодавця (відповідача) і виникло право вимоги до позичальника (позивача) на стягнення кожного з прострочених платежів за тілом кредиту та простроченими процентами за користування кредитом, а також право на нарахування у зв`язку із таким простроченням з послідуючим стягненням неустойки та інших прострочених платежів. При цьому, право вимоги за кожним із таких прострочених платежів та неустойки обчислюється окремо. Така правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, від 10 квітня 2019 року по справі №461/10610/13-ц, а також із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 30 вересня 2015 року по справі №6-154цс15. При цьому, якщо відповідач бажає реалізувати виникле в нього вищевказане право вимоги до позивача про стягнення виниклої кредитної заборгованості шляхом звернення до нотаріуса задля вчинення останнім відповідного виконавчого напису, він має дотриматись встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат» строку давності на таке звернення та вчинення виконавчого напису.

Відтак, з огляду на викладене абзацом вище, враховуючи, що у відповідача, як кредитодавця, право вимоги за першим із низки прострочених позивачем чергових платежів за кредитним договором виникло ще з кінця 2006 року (прострочення строку сплати процентів за користування кредиту) та з кінця грудня 2008 року (прострочення сплати тіла кредиту), а до нотаріуса відповідач звернувся із заявою про стягнення в тому числі таких прострочених чергових платежів лише 06 травня 2019 року, і цього ж дня приватним нотаріусом було вчинено спірний виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки за для погашення за його рахунок кредитної заборгованості позивача у всьому нарахованому відповідачем розмірі та в межах всього розрахункового періоду, тобто за період з 24 листопада 2006 року по 08 лютого 2019 року (12 років 2 місяці 15 днів), очевидним є висновок суду про порушення як відповідачем, так і нотаріусом встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку давності, лише в межах якого має вчинятись виконавчий напис нотаріуса, якщо інший строк давності не передбачено законом. Дана обставина є цілком самостійною та достатньою підставою для задоволення позову.

Окрім того, наведена вище підстава для задоволення позову, з огляду на її характер та зміст, спростовує і другу обов`язкову умову для вчинення виконавчого напису безспірність заборгованості, оскільки звернення стягувача до нотаріуса і вчинення останнім виконавчого напису поза межами строку давності, тобто фактично поза межами права вимоги стягувача, хоча б і в частині нарахованої суми заборгованості, не дають жодних підстав стверджувати про безспірність нарахованої і зазначеної у спірному виконавчому написі суми заборгованості позивача.

Крім того, безспірність зазначеної у спірному виконавчому написі нотаріуса заборгованості спростовується і тією обставиною, що в ході розгляду даної справи судом встановлено, що питання стягнення кредитної заборгованості з позивача за кредитним договором №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року було предметом розгляду Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №202/3158/15-ц, за наслідками розгляду якої вказаним судом 03 червня 2015 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги банку задоволено та вирішено стягнути солідарно з позичальника та поручителя в достроковому порядку кредитну заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 10 березня 2015 року.

Разом з тим, після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ст.1050 ч.2 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом, а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року по справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц.

В той же час, як слідує зі змісту спірного виконавчого напису нотаріуса, наданої останньому відповідачем для вчинення виконавчого напису виписки з рахунку боржника (позивача по даній справі), а також вищезгаданого заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року відповідачем і після ухвалення такого заочного рішення суду продовжено нарахування позивачу заборгованості за процентами за користування кредитом, комісією та пенею, що є безпідставним, та противоправним, а також прямим порушенням вимог закону, а отже не дозволяє за жодних умов стверджувати про безспірність пред`явленої банком до погашення та вказаної приватним нотаріусом у спірному виконавчому написі кредитної заборгованості.

Таким чином, вищевикладене не дозволяє суду дійти висновку про безспірність вказаного в оспорюваному виконавчому написі розміру заборгованості, а також про наявність у відповідача права вимагати її стягнення на свою користь, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог і є достатньою та самостійною підставою для їх задоволення.

Доходячи висновку про можливість задоволення позовних вимог, суд також виходив з наступного. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором, зокрема шляхом звернення стягнення на заставне/іпотечне майно, на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Такі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року по справі №357/12818/17, від 27 серпня 2020 року по справі №554/6777/17, від 09 вересня 2020 року по справі №127/7932/17. В той же час, матеріали цивільної справи, зокрема витребувані у нотаріуса копії документів, на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис, не містять доказів саме отримання позивачем письмової вимоги відповідача про усунення порушень за кредитним договором, є докази лише надіслання вказаної претензії/вимоги.

В зв`язку із вищевикладеним суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову.

Поряд з цим, не приймає суд до уваги твердження сторони позивача про вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом із протиправним застосуванням п.2 Переліку, який був визнаний нечинним та незаконним судовими рішеннями судів адміністративної юрисдикції, оскільки як слідує зі змісту спірного виконавчого напису приватним нотаріусом при його вчиненні застосовано п.1 Переліку, що цілком відповідає вимогам закону.

Крім того, суд критично оцінює та вважає хибним посилання сторони позивача, наведені на спростування безспірності кредитної заборгованості, на неврахування при вчиненні виконавчого напису фактів продажу на електронних торгах, проведених в рамках виконавчого провадження, належної позивачу квартири, оскільки такі торги та продаж квартири мали місце вже після вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, характер спірних правовідносин та предмет позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду із позовом судовий збір в розмірі 840,8 гривень (а.с.25).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 18, 525, 526, 530, 546, 547, 573-575, 577, 585, 589, 590, 610, 611, 629, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.1, 3, 5, 18, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.34, 49, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.п.1, 2 Глави 12 Розділу І, пп.1.1, 1.4 п.1, пп.2.1, 2.2, 2.3 п.2, п.3, пп.5.1, 5.2 п.5, пп.6.2 п.6 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, п.1 Переліку, ст.ст.4, 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 240, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д), треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, 49000, вул. Центральна, 6/9), Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (ЄДРПОУ 34984493; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 42), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 06 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною за реєстровим №1242, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та є предметом іпотеки за договором іпотеки №DNP0GK00000080 від 24 листопада 2006 року, у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 213014,98 доларів США (за курсом НБУ станом на 08 лютого 219 року 5742745,4 гривень), яка виникла за період з 24 листопада 2006 року по 08 лютого 2019 року.

В порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (; адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) сплачений останньою судовий збір в розмірі 840,8 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 05 липня 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко