Справа № 161/7240/21 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/1204/21 Категорія: 70 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів - Данилюк В. А., Матвійчук Л. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2004 року до 30 вересня 2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від всіх його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а саме з 03 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 19 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 908 грн судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити та ухвалити, що аліменти стягуються з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 03 березня 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначну.

За положеннями частини 1- 4 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом враховано пріоритетність інтересів дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище стягувача та платника аліментів, а також враховано те, що відповідач є працездатною особою і має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2004 року по 30 вересня 2014 року (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дочка ОСОБА_3 (а.с. 4).

Також судом встановлено, що дочка сторін по справі проживає разом зі своєю матір`ю позивачкою у цій справі ОСОБА_1 і перебуває на її утриманні.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У своїй апеляційній скарзі позивачка зазначала, що судом неправильно визначено час, з якого присуджуються аліменти, а тому просила змінити рішення суду і постановити стягувати аліменти з дня подання нею заяви про видачу судового наказу.

Такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (частина 2 статті 191 СК України).

При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати.

Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню.

Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона, як передбачає частина 1 статті 81 ЦПК України, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за положеннями статті 191 СК України для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Зазначений висновок стосовно застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 636/3004/17 (провадження № 61-2054св19).

Колегія суддів вважає, що хоча позивачка і надала суду докази того, що в березні 2021 року вона подавала заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, однак даказів щодо ухилення відповідача від сплати аліментів остання суду не надала.

Відтак судом правильно визначений час, з якого присуджуються аліменти на дитину, а саме від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді