ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року м. Чернівці

Справа № 720/2040/20

Провадження № 22-ц/822/731/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І.М.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2021 року, головуючий у І-й інстанції Павлінчук С.С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вироком Новоселицького районного суду від 24 березня 2020 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення полі із застосуванням ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Зазначав, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він перебував на стаціонарному лікуванні в обласній клінічній лікарні з 27 травня 2019 року по 28 травня 2019 року, йому була зроблена операція, на проведення якої було витрачено 27 750 грн.

Під час проведення слідчих дій, розгляду справи в судовому провадженні відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати заподіяну матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 2 7750 грн та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 27 750 грн моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

В апеляційній скарзі вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують понесені витрати позивача за проведену операцію, зокрема, не надано квитанції щодо сплати грошових коштів в сумі 27 750 грн на рахунок «Центра травматології та ортопедії». Також не надано переліку робіт, які були виконані Центром, та прейскурант цін; не надано жодної квитанції щодо понесених витрат на купівлю медикаментів, не надано будь-яких доказів, що підтверджують завдану моральну шкоду. Сума витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн є необґрунтованою та несправедливою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що при розгляді справи були дослідженні всі обставини справи, заслухані сторони, досліджені подані сторонами докази, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на проведення операції витрачено 27 750 грн, що підтверджується договором №168/06 про надання платних медичних послуг від 18.06.2019 року та квитанціями №207424 від 14.06.2019 року та №207426 від 18.06.2019 року. Також позивачу було завдано фізичних та душевних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив з розумності та співмірності фізичних та моральних страждань позивача.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, вироком Новоселицького районного суду від 24 березня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, за те, що 27 травня 2019 року, приблизно о 17.00 год., знаходячись по вул.Озерній в с.Малинівка Новоселицького району Чернівецької області, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_1 , взявши до рук з багажного відділення свого автомобіля марки «ВАЗ 2104» державний номерний знак НОМЕР_1 металічну сапу із дерев`яною ручкою, він навмисно наніс ОСОБА_1 один удар гострою металевою частиною сапи по долоні правої руки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №82 екс-Н від 27 липня 2019 року ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я у виді рани по долонній поверхні правої кисті по центру, розриву сухожилки згинача ІІІ-го пальця правої кисті.

Також встановлено, що позивач з 27 травня 2019 року по 28 травня 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні у ортопедичному відділенні Чернівецької обласної клінічної лікарні.

Випискою з історії хвороби підтверджено, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні у ТзОВ «Центр травматології та ортопедії» з 18 червня 2019 року по 21 червня 2019 року, де йому було проведено операцію тенорафії сухожилки згинача ІІІ-го пальця правої кисті. За проведення вищевказаної операції позивачем було сплачено 27 750 грн, що підтверджується договором №168/06 про надання платних медичних послуг від 18 червня 2019 року та квитанціями №207424 від 14 червня 2019 року та №207426 від 18 червня 2019 року.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1 і 2 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат на операцію тенорафії сухожилки згинача ІІІ-го пальця правої кисті у розмірі 27 750 грн.

Вищенаведеним спростовуються твердження апелянта про те, що позивачем не надані належні та допустимі докази, що підтверджують понесені витрати за проведену операцію. Відповідачем належними та допустимими доказами зазначені обставини не спростовано, що є його процесуальним обов`язком.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття нею вчинених стосовно неї самої або членів її сім`ї чи близьких родичів протиправних дій (бездіяльності), що досягло певних психотравмуючих факторів: відчуття фізичного болю чи душевних страждань (відчуття хвилювання, занепокоєння, пригнічення, зміна життєвого укладу тощо).

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спричинені ОСОБА_1 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості з вини відповідача, що потребували лікування, завдали позивачу фізичні та моральні страждання.

З урахуванням зазначених вище обставин, засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Справедливістю є оптимальний баланс інтересів осіб, з урахуванням засад розумності і добросовісності.

Справедливість механізму відшкодування моральної шкоди передбачає надання права на застосування зазначеного способу захисту цивільних прав і інтересів у випадках, коли з огляду на суть порушених немайнових прав застосування всіх інших засобів юридичного впливу не забезпечує мінімізації завданих особі немайнових витрат ефективніше, ніж таке відшкодування моральної шкоди.

За змістом частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною четвертою зазначеної статті передбачено, що суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Стаття 6 Конвенції визначає справедливий розгляд справи, як елемент принципу верховенства права, із чого виходить у своїх рішеннях і Європейський Суд з прав людини, який неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій закріплених статтею 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають права на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (пункт 32 рішення «Наталія Михайленко проти України» від 30 травня 2013 року).

Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції урахував вимоги частини третьої статті 23 ЦК України щодо розумності і справедливості та прийшов до обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення має бути залишено без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

А.І. Владичан