Справа № 939/1642/21
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2021 рокусмт Бородянка

Суддя Бородянського районного суду Київської області Герасименко М.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Тирсіна Ярослава Романовича про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду через свого представника адвоката Тирсіна Я.Р. з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 161 661,81 грн. Вказаний позов мотивований тим, що позивачі, маючи намір облагородити простір та створити рекреаційну зону з ландшафтним дизайном між належними їм на праві власності земельними ділянками, запланували збудувати на ділянках видову терасу. Під час усних консультацій з відповідачем на початку березня 2021 року остання повідомила, що для подальшої співпраці, втілення проєкту та закупки матеріалів їй необхідна сума у розмірі близько 162 000 грн. Позивачами були здійсненні відповідні платежі на користь відповідача на загальну суму 161 661,81 грн. У подальшому відповідач повідомила, що після закупки у її постачальників матеріалів приступить до виконання робіт. Однак потім почала посилатись на те, що у постачальників були вихідні і вони не змогли поставити їй матеріали. Згодом повідомила, що в силу її завантаженого графіку вона не зможе виконувати роботи у будні дні, а тільки у суботу, що протирічило бажанню позивачів. Позивачі звернулись до відповідача та попросили повернути грошові кошти. Протягом кількох місяців позивачі вимагали приступити до робіт або повернути кошти. Проте кошти повернуто не було, відповідач повідомила, що грошові кошти вже сплачені постачальникам та рекомендувала очікувати від них поставку. Враховуючи наведене, позивачі втратили намір укладати будь-який договір для будівництва тераси з відповідачем. 06 липня 2021 року невідомі особи протиправно та без узгодження з власниками вивантажили дошки нібито для будівництва тераси на земельну ділянку, на якій планувались ландшафтні роботи. У зв`язку із цим, ОСОБА_2 звернувся до поліції. Позивачі зазначають, що з огляду на те, що будь-які матеріали з яких можна збудувати терасу не відвантажені, жодні роботи не почались, відповідач безпідставно набула вказані вище грошові кошти.

Одночасно представник ОСОБА_1 адвокат Тирсін Я.Р. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, просив накласти арешт на транспортні засоби, що належать ОСОБА_4 та на належні їй грошові кошти у розмірі 161 661,81 грн, що знаходяться на банківських рахунках останньої.

Вказана заява обґрунтована тим, що позивачам стало відомо, що за відповідачем раніше були зафіксовані факти несплати грошових коштів. Так, у справі № 360/1735/19 відповідачем сплачена заборгованість лише після відкриття провадження у справі, а у справі № 360/103/18 рішення суду від 11 квітня 2018 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з відповідача заборгованості виконувалося у примусовому порядку. На переконання заявника, це вказує на те, що відповідач отримала грошові кошти, не маючи наміру у подальшому виконувати на користь позивачів будь-які роботи та узгоджувати із позивачами зміст та характер таких робіт. Незабезпечення позовної заяви призведе до виникнення труднощів у виконанні майбутнього судового рішення у разі ухвалення його на користь позивачів та унеможливить повернення відповідачем безпідставно набутих коштів.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як встановлено судом, заявником не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про існування ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби відповідача, вартість яких суду не доведена належними та допустимими доказами, не буде збережено забезпечення збалансованості інтересів сторін. Також, заявник у заяві не зазначає з посиланням на докази про те, що в будь-яких банківських установах відкриті рахунки на ім`я відповідача, а також, що на цих рахунках знаходяться грошові кошти.

Враховуючи наведене, а також те, що заявником не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про існування ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування зазначених заявником заходів забезпечення, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Тирсіна Ярослава Романовича про забезпечення позову відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 16 липня 2021 року.

Суддя М. Герасименко