Номер провадження: 22-ц/813/2443/21
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

26.08.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/27844/19

Номер провадження: 22-ц/813/2443/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухваленого у складі судді Сегеди О. М. 22 жовтня 2020 року,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений 24 квітня 2018 року від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 ..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 1997 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 листопада 2016 року.

За життя, а саме - 16 грудня 2015 року, ОСОБА_4 оформив нотаріально посвідчений заповіт, яким належне йому на праві власності майно в рівних частках заповів йому - ОСОБА_1 та його брату - ОСОБА_3 ..

Після поховання ОСОБА_4 він звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. із заявою про прийняття спадщини, але останнім йому було відмовлено у заведенні спадкової справи, оскільки померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 склав інший заповіт, яким все своє майно заповів - ОСОБА_2 , за заявою якої 17 травня 2019 року була відкрита спадкова справа №7/2019.

Отже, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем за заповітом є відповідачка ОСОБА_2 , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Стверджує, що він, як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що нотаріально посвідчений заповіт, який був оформлений 24 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 , не був волевиявленням померлого і він не усвідомлював його наслідки, оскільки в цей період хворів на онкологічне захворювання, яке вплинуло на його психічний стан. Після стаціонарного лікування, як йому відомо, ОСОБА_4 проходив обстеження у лікаря-психіатра та лікаря-невропатолога (Т. 1, а. с. 3 - 5).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним була направлена за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Малиновського районного суду м. Одеси (Т. 1, а. с. 26).

У відзиві на позовну заяву адвокат Никифорчук Тарас Валерійович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Адвокат Никифорчук Тарас Валерійович зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що при оформленні заповіту на ім`я ОСОБА_2 померлий ОСОБА_4 не усвідомлював його наслідки.

ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 , який дійсно останні роки життя хворів, але не хворів захворюваннями, пов`язаними з розладами психіки, та не проходив лікування у лікаря-психіатра та лікаря-невропатолога. Крім того, ОСОБА_4 видав на її ім`я довіреність від 25 жовтня 2018 року на розпорядження його майном та представлення його інтересів в будь-яких державних установах. ОСОБА_2 займалась похованням померлого ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 63 - 64).

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2020 року залишено без задоволення вищевказану позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним.

Рішення суд мотивоване тим, що позивач з клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи до суду не звертався. Тому, підстав вважати, що ОСОБА_4 на час складання заповіту від 24 квітня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 страждав на будь-який хронічний, стійкий психічний розлад і був нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у суду відсутні.

При укладенні заповіту волевиявлення ОСОБА_4 було вільним, відповідало його волі, так як він бажав залишити все своє майно саме відповідачці.

Позивачем не було доведено, що приватним нотаріусом були допущені навмисні порушення діючого законодавства при посвідченні заповіту ОСОБА_4 , які можуть бути підставою для визнання його недійсним. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають (Т. 2, а. с. 183 - 188).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2020 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) на день посвідчення заповіту на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_4 спостерігався процес психічного розладу; 2) суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, якого не було належним чином сповіщено про розгляд справи; 3) для з`ясування обставин у справі необхідні спеціальні знання (Т. 2, а. с. 191 - 196).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзиви, пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2020 року (Т. 2, а. с. 206).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2020 року апеляційну скаргу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 207).

17.05.2021 року від адвоката Никифорчука Тараса Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надав до апеляційного суду клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечувала проти призначення експертизи у справі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду питання про призначення експертизи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути питання про призначення експертизи у справі за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм процесуального законодавства, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення.

За правилами, передбаченими ст. ст. 5, 11, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з подання відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлених законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЦПК України експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У відповідності до 2 постанови пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.97 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», неприпустимо призначати експертизу у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять саме до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. По справі судом зазначених умов призначення експертизи не встановлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що проведення експертизи на момент розгляду справи судом першої інстанції унеможливлювалось обмежувальними заходами, які були зумовлені карантином та тим, що позивач є людиною похилого віку, що підпадає під зону ризику.

Враховуючилист Ради суддів України №186/20 від 16 березня 2020 року, судам було рекомендовано встановити особливий режим роботи судів України, зокрема, зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня. Зокрема, судам було рекомендовано не відкладати всі судові засідання, а зменшити їх кількість протягом робочого дня та по можливості здійснювати судовий розгляд без участі сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що з 11 травня 2020 року в Україні почато перший етап послаблення карантинних обмежень, введених у зв`язку з пандемією коронавірусу, зокрема, дозволено діяльність адвокатів (відповідно до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України № 343 від 04 травня 2020 року).

Крім того, згідно розпорядження голови Малиновського районного суду м. Одеси «Про дотримання заходів, спрямованих на запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 22 травня 2020 року рекомендовано: суддям під час розгляду судових справ, працівникам канцелярій, архіву та інформаційного суду при здійсненні прийому громадян, працівникам апарату суду при спілкуванні з громадянами дотримуватися заходів щодо дотримання безпечної відстані між присутніми та вжиття заходів індивідуального заходу

Отже, з 22 травня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси почав працювати у звичайному режимі, а у ОСОБА_1 не було перешкод в зверненні до суду першої інстанції із клопотанням про призначення експертизи, а тим паче не було перешкод у прийнятті участі у судових засіданнях.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка та його представник не були позбавлені права на звернення із заявою про проведення судового засідання у режимі відео конференції відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що заявником не доведено неможливість заявлення клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи у суді першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи необхідно відмовити.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвали, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про відмову в призначенні експертизи не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 103, 268, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 07 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе