Справа №243/4803/21
Провадження №2/243/1731/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Дюміної Н.О.

за участю:

секретаря судового засідання Прилуцької А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 6 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Слов`янської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи заявлені вимоги тим, що є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за життя залишила заповіт від 10.01.2014 року, згідно якого заповідала йому усе належне їй майно.

ОСОБА_3 належало ѕ часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Інші ј частки вищевказаного будинку належать ОСОБА_2 .

Земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування і будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0590 га. кадастровий номер :01:015:0901 належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065039, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10150 від 08.05.2001 р. на праві спільної власності без виділення часток.

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з ѕ часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та частина земельної ділянки за тією ж адресою.

Позивач прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частки житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_3 .

У видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку позивачу було відмовлено, оскільки долі які належать власникам та спадкоємцям земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - ні в державному акті про право власності на земельну ділянку, ні у витягу не вказано.

Таким чином, визнати право власності на земельну ділянку можливо виключно у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 на ѕ частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0590 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:015:0901.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Прокопцев С.В. не з`явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та дату судового розгляду, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував.

Представник відповідача Слов`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив винести на розсуд суду, із урахуванням наявних у справі матеріалів.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), що положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Так в судовому засіданні достовірно було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.01.2014 року ОСОБА_3 , склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке належало їй на день смерті заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2021 року, Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 перейшло у спадок від померлої матері ОСОБА_3 ѕ частки житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності. (а.с. 13-15).

Однак у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки долі які належать власникам та спадкоємцям земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - ні в державному акті про право власності на земельну ділянку, ні у витягу не вказано. (а.с.16-17).

При обґрунтованій відмові нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з Державного акта на право приватної власності на землю ІІ-ДН №065039 від 08.05.2001 р. та витяга з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-020 від 30.11.2020 р. - власниками земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , проте частки на земельну ділянку не визначені.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як було достовірно встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами цивільної справи, спадкодавцю ОСОБА_3 належало на праві спільної часткової власності ѕ часток житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_2 належить ј частка вказаного житлового будинку.

На підставі ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Отже, після набуття позивачем ОСОБА_1 права власності після смерті матері в порядку спадкування за заповітом на ѕ часток житлового будинку з господарськими побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 до нього має переходити і право власності на ѕ часток земельної ділянки для обслуговування і будівництва житлового будинку (кадастровий номер :01:015:0901), на якій розміщена належна йому частина житлового будинку.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка за життя спадкодавця перебувала у спільній сумісній власності спадкодавця та відповідача ОСОБА_2 , то після прийняття позивачем спадщини після смерті матері ОСОБА_3 - право спільної сумісної власності на земельну ділянку припинилося, оскільки виникає право спільної часткової власності на земельну ділянку, враховуючи визначення часток кожного з учасників спільної власності.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Керуючись ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі викладеного, враховуючи, що позовні вимоги не суперечать закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.15,16,256-257,260-261,267, 377, 1225 ЦК України, ст.ст. 86, 120 ЗК України; ст.ст.4, 13, 81, 263-265 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Слов`янської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на ѕ частки земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0590 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:015:0901.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.09.2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Н.О. Дюміна