АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року

м. Чернівці

справа №727/5421/20

провадження 822/745/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

учасники справи:

секретар Паучек І.І.,

позивач за первісним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 травня 2021 року,

головуючий у суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15 березня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позички жилого приміщення загальною площею 441,6, яке є чотирьохповерховою будівлею з горищним та цокольним приміщенням і прибудинковою територією, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ), на земельній ділянці площею 0,1328 га, разом з іншими об`єктами, які знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Зазначав, що за умовами вищевказаного договору у позичку був переданий належний йому на праві власності житловий будинок виключно для проживання відповідачки.

Вказував, що цим договором передбачалось, що проведення будь-яких змін та поліпшень технічного стану жилого приміщення, у тому числі ремонтних робіт, змін конструкцій тощо, мало здійснюватись лише за його згодою. Проте, всупереч умовам вказаного договору, без отримання його згоди, відповідачка самостійно здійснила перепланування об`єкту позички, чим спричинила позивачу збитки на суму 249 730,58 гривень.

Зазначав, що такими діями відповідачки йому також заподіяно моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 10 000 гривень.

Просив суд:

стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки завдані внаслідок самовільного перепланування приміщень у розмірі 249 730,58 гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

В свою чергу ОСОБА_2 , у серпні 2020 року, звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення матеріальної шкоди.

Вказувала, що 15 березня 2017 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір позички жилого приміщення загальною площею 441,6, яке є чотирьохповерховою будівлею з горищним та цокольним приміщенням і прибудинковою територією, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ), на земельній ділянці площею 0,1328 га, разом з іншими об`єктами, які знаходяться на вказаній земельній ділянці.

Стверджувала, що ОСОБА_1 обіцяв відчужити їй у подальшому об`єкт позички, у якому вона планувала розмістити готель. До укладення договору позички будинок був у занедбаному стані, потребував ремонту, заміни сантехники, вікон, дверей. У зв`язку з цим, вона за згодою ОСОБА_1 , провела ремонтні роботи, завезла меблі та інші речі, необхідні для функціонування готелю, а також свої особисті речі.

Після закінчення дії договору позички її виселили з будинку без можливості забрати особисті речі та без компенсації вартості покращень, які вона зробила.

Крім того вважала, що ОСОБА_1 має відшкодувати їй також майнову шкоду, заподіяну внаслідок вчиненого ним демонтажу та знищення рекламної вивіски над входом до приміщення, яка є її власністю та придбана нею за власні кошти.

Просила суд:

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на її користь майно, що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , а саме:

спальню « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ліжко двоспальне, дві приліжкових тумби, платяна шафа, матрац, комод);

спальню «Токіо» (ліжко двоспальне, дві приліжкових тумби, платяна шафа чотирьохдверна, матрац, комод);

спальню «Токіо» (ліжко двоспальне, дві приліжкових тумби, платяна шафа двохдверна, матрац, комод);

спальню «Токіо» (ліжко двоспальне, дві приліжкових тумби, платяна шафа двохдверна, матрац, комод);

телевізор LCD 32 HITACHI 32 HB6N61;

комплект металевих меблів «Emma» (стіл 60х70 см, 2 крісла 58х53х73 см HYS-1311);

дев`ять комплектів металевих меблів «Emma» (стіл 60х70 см, 2 крісла 58х53х73 см HYS-1311);

килимове покриття Sprinter, 854 м;

штору «Вензель», 36 м;

штору «Сіра», 12 м;

штору «Грація»,18 м.;

штору «Шоколад», 12 м.;

три пружинних матраци S und S+Neu, 900х2000;

п`ять ліжок 160 см, з ламелями «Фантазiя NEW» 1724х2114х561;

два ліжка односпальних «Mito» МІ6, 2078х816х978, білий дуб, ендерейн латте;

вклад до ліжка 900;

ліжко 90 (без вкладу) «Алекс», 860х950х205, білий-графіт-дуб-сонома;

світильник Led LightMast; ліжко горище «Арлекін»; три телевізори «Ergo» 32DН3500;

телевізор «Samsung» 58 дюймів UE58TU7100UXUA;

телевізор 43 дюйми LG 43LM6300PLA;

чотири кронштейни К-41 (2поворотних вузла+нахил) 30-65 дюймів,45 кг;

кронштейн К-53 (6 поворотних вузла+нахил) 30-65 дюймів, 45 кг;

п`ять матраців пружинних «Oragami Speziell», 1600х2000;

чотири передпокої 2100х110х450 мм, дуб-сосна; двоє дверей розсувних із вставкою з дзеркала;

комод 2Еко-5», 800х900х380, венге;

диван кутовий «Антоніо»;

десять світильників НПБ «Весна» 1519 Е27 1х60Вт Ѕ 300 мм;

шість паркових світильників-бра «Кантрі» НС06 60 Вт, Е27, 1х60 Вт., пластик/скло/метал;

дзеркало «Пелюстка» 400х690х4;

душову кабіну GM-SV-5013;

телевізор «Saturn» LED32HD50;

стьобану ковдру 175х210, холофайбер;

конвектор електричний UP CH-2030, 2000Bт;

два світильники RAD50 S 1xR50 E-14, античне золото;

душову кабіну НК-8120 800х800х1940 (стіни сатін, скло pear мілкий піддон);

два меблевих умивальники NATI-70;

дзеркало в рамі Є-00464,50х70х2, пластик, срібло;

дзеркало в рамі Є-00465,50х70х2, пластик, білий;

унітаз «Меріда» з кришкою з мікролітом;

душову кабіну SW-815S10;

килимове покриття Корт-Термо 78720, червоний, 16500 м;

телевізор LED 28 дюймів ERGO LE28CTI1000AU;

кронштейн К-40, LED, ЖК 15-32 дюймів, 45 кг;

світильник НББ 26502 2х60ВТ Е27, 360х360 мм;

два тримачі для одягу одинарних UnderPrice (750х380х820-1522 мм);

умивальники меблеві NATI-70;

унітаз ком пакт 446 Classik 010 3/6 з поліпропіленовим сидінням;

дзеркало в рамі ЄЗ-00175, 50х70, червоне дерево/золото;

телевізор LED Elenberg 24AH4330;

дзеркало №6е,390х560;

тримач для одягу подвійний SG-0125-CB;

конвектор електричний Hausmark HCH 1500;

душову кабіну НК-8140 Q 900х900х1940 (стіни сатін, скло графіт, піддон глибокий);

умивальник МІТО, червоний 55 з отвором;

дзеркало в рамі ЄЗ-00176, біле золото;

диван «Честер-Оксфорд»

ПК планшетний Huawei Т5 10, 1 дюйма, LTE 3GB/32GB чорний;

відеодомофон ARNY AивеньVD-410, 4 дюйми;

пилосос Zelmer ZVC412KTUA ;

пральну машину Candy GS 1272D3/2-S-;

пилосос Karher MV3P (WD3P) PREMIUM, 1000Вт,17 л., 5,7 кг, бак пластик;

пральну машину Wirpool FWSG61083WBV UA;

два крісла Марабелла, шкірзамінник, молочний;

решітку розсувну ShikMETAL, 1005х1843;

решітку розсувну ShikMETAL, 900х2740;

решітку розсувну ShikMETAL, 860х2740;

решітку розсувну ShikMETAL, 1014х1843;

кухню «Бріджет» 2,8 м., фасад МДФ;

холодильник «INDESIT» LI 7 S1 W;

ванну «Лоретта», асиметричну, кутову ліву, 1700х1150х502, акрил;

раму до ванни «Лоретта» 170Л;

барну стійку 200х90, ДСП, білий;

рецепцію;

двадцять євро комплектів постільної білизни страйк-сатін (підковдра 200х220 см., простирадло 220х240 см, наволочка 50х70 см. 2шт);

двадцять комплектів рушників двоспальних 200х220см;

п`ятнадцять ковдр двоспальних 200х220 см;

тридцять подушок 50х70 см;

десять наматрацників 200х220 см.;

вісім комплектів подушок 50х70 та покривал 200х220 см;

однокамерну холодильну вітрину PSC 175 MW 178*52*61;

дзеркало настінне в повний зріст в білій ажурній рамці з позолотою 165*50;

кухонний стіл білий ДСП з стільцями з металу та екошкіри білого кольору;

мікрохвильову піч, білу, «Samsung»;

мультиварку, чорну, «Samsung»;

чайник електричний, металевий та скляний (4 од.);

кавоварку Gemini;

постіль дитячу спайдермен синьо-червону (2 од.);

монітор «Samsung»;

блендер-подрібнювач;

фени готельні настінні білі 1200 Вт (6 од.);

фени професійні синій та фіолетовий (2 од.);

тумбу приліжкову (6 од.);

офісне крісло з екошкіри, теракотове;

карнизи білі пластикові (8 од.);

гладильну дошку (2 од.);

праску Tefal та Samsung (2 од.);

вентилятор напільний (4 од.);

басейн надувний 3*4 Intex (2 од);

сейф офісний FEROCON;

будинок гірка для котів, беж;

зимові шини на Mercedes A 140 (4 од.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 15 120 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки в сумі 249 730,58 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 8 000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3338,11 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків та моральної шкоди відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом надано невірну оцінку доказам у справі.

Зазначає, що судом першої інстанції неповно відображені показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їм надана невірна правова оцінка, а показання деяких свідків записано невірно.

Копія технічного паспорта на будинок, яка додана до позовної заяви, не є доказом здійснення ОСОБА_2 перепланувань будинку, оскільки остання інвентаризація будинку згідно відміток Чернівецького БТІ була проведена 27 березня 2000 року, отже перепланування будинку могло бути здійснено самим ОСОБА_1 в період з березня 2000 року по лютий 2017 року.

Також є безпідставним та необґрунтованим посилання суду першої інстанції, як на доказ повернення нею будинку у незадовільному стані, на дефектний акт, що був складений самим ОСОБА_1 , оскільки її підпис в цьому акті відсутній.

Що стосується кошторисного розрахунку вартості капітального ремонту приміщень, то сам по собі він не є доказом проведення нею перепланувань чи пошкодження майна.

Також поза увагою суду першої інстанції залишились докази, що спростовують доводи ОСОБА_1 щодо відсутності згоди на проведення ремонтних робіт у спірному приміщенні, а саме роздруківка смс-переписки, в якій він надав згоду на встановлення у будинку нових металопластикових вікон, та від 10 лютого 2018 року дозвіл на проведення будь-якої реконструкції на її розсуд.

Крім цього, після проведення ремонтних робіт, вона облаштувала будинок всім необхідним для надання готельних послуг, внаслідок чого збільшилась його вартість, тому ОСОБА_1 не поніс ніяких збитків та продовжує надавати готельні послуги, отримуючи від цього дохід.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимогу про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 8000 гривень послався на показання свідків, жоден з яких не вказував ні на душевні страждання ОСОБА_1 , ні на зміни у його звичному ритмі життя.

Вказує на те, що висновки суду, щодо не доведення факту перебування належного їй рухомого майна у приміщенні, що належить ОСОБА_1 та факту заподіяння шкоди демонтажем рекламної вивіски не відповідають фактичним обставинам справи.

Факт знаходження придбаного нею майна у житловому будинку по АДРЕСА_2 підтверджується фотографіями, які були нею зроблені після облаштування готельних номерів, та фотографіями, що містяться в кошторисному розрахунку, оскільки окремі елементи, що на них зображені є ідентичними.

Крім того, факт безпідставного утримання ОСОБА_1 належного їй майна доведено роздруківками з сайту «booking.com», відповідно до яких за адресою АДРЕСА_2 на даний час розташовано готель. Як вбачається з фото таблиць, на них зафіксовані ті самі речі, які є предметом зустрічної позовної заяви, а факт належності їй вказаного майна та його вартість підтверджуються квитанціями на його придбання.

Зроблені нею поліпшення майна є такими, що можуть бути відокремлені від об`єкту позички без його пошкодження, як і речі, якими вона обладнала будинок, тому вони підлягають поверненню. Знищення ОСОБА_1 вивіски, яку вона могла демонтувати без заподіяння шкоди будинку, є підставою для стягнення з ОСОБА_1 її вартості.

Узагальнені доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позички жилого приміщення загальною площею 441,6, яке є чотирьохповерховою будівлею з горищним та цокольним приміщенням і прибудинковою територією за адресою: АДРЕСА_1 ), на земельній ділянці площею 0,1328 га, разом з іншими об`єктами, які знаходяться на вказаній земельній ділянці (т.1 а.с.19-21).

Відповідно до п.1.1. вказаного договору цільове призначення жилого приміщення, яке передавалося у позичку - для проживання користувача.

Договір було укладено на строк 2 роки 11 місяців, з 15 березня 2017 до 15 лютого 2020 року (пункт 3.2 договору).

Згідно із пунктом 4.1 договору позички ОСОБА_1 зобов`язувався передати ОСОБА_2 жиле приміщення, що є предметом договору, в технічному стані, приданому для використання за цільовим призначенням.

Із пункту 1.2. договору позички вбачається, що жиле приміщення до його підписання оглянуто ОСОБА_2 , будь-яких недоліків, які б перешкоджали його використанню за цільовим призначенням не виявлено, зауважень до технічного стану приміщення у неї немає.

ОСОБА_2 листом від 09 лютого 2020 року повідомила ОСОБА_1 про закінчення 15 лютого 2020 року строку дії договору та вказала про необхідність прибути за адресою знаходження об`єкта позички для участі у прийманні-передачі будинку та підписанні акту про це (т.1 а.с.21).

Згідно із зведеним кошторисним розрахунком вартості капітального ремонту (ліквідації збитків самовільного перепланування) приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ), загальна вартість робіт становить 249 730, 58 гривень (т.1.а.с.28-69).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку із самовільним переплануванням та пошкодженням об`єкту нерухомості, який був предметом договору позички від 15 березня 2017 року, завдані ОСОБА_1 збитки підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 була заподіяна моральної шкоди у вигляді негативних емоцій, переживань у зв`язку з пошкодженням його майна, що відобразилися на його загальному душевному стані, необхідності зміни ритму життя, тому слід стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у сумі 8000 гривень.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що все майно, стосовно якого позивачкою за зустрічним позовом заявлено позов, знаходиться у будинку АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 також не підтверджено належними доказами факт заподіяння майнової шкоди у зв`язку з демонтажем та знищенням рекламної вивіски саме ОСОБА_1 .

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать

права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок проведеного ОСОБА_2 самовільного переплануванням та пошкодженням об`єкту нерухомості, який був предметом договору позички від 15 березня 2017 року, йому завдано матеріальних збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Обов`язки користувача передбачені в статті 833 ЦК України, в тому числі користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Частиною 3 статті 767 ЦК України встановлено, що наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Відповідно до статті 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Згідно із ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення він не має права на відшкодування їх вартості.

Відповідно до статті 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позички жилого приміщення, відповідно до п. 1.1. якого цільове призначення жилого приміщення, яке передавалося у позичку - для проживання ОСОБА_2 .

З пункту 1.2. договору позички вбачається, що жиле приміщення до його підписання оглянуто ОСОБА_2 , будь-яких недоліків, які б перешкоджали його використанню за цільовим призначенням не виявлено, зауважень до технічного стану приміщення у неї немає.

ОСОБА_2 листом від 09 лютого 2020 року повідомила ОСОБА_1 про закінчення 15 лютого 2020 року строку дії договору та вказала про необхідність прибути за адресою знаходження об`єкта позички для участі у прийманні-передачі будинку та підписанні акту про це.

За результатами обстеження нерухомого майна по закінченню дії договору позички, ОСОБА_1 було складено дефектний акт, з якого вбачається, що ОСОБА_2 самовільно перепланувала об`єкт позички, а в окремих місцях він був пошкоджений.

Факт повернення ОСОБА_1 майна у стані, відмінному від того, який був на час його передачі у позичку, підтверджено у суді першої інстанції також показаннями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

При цьому доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції надано невірну оцінку показанням вказаних свідків, спростовуються доводами самої ОСОБА_2 про те, що після проведення нею ремонтних робіт, вона облаштувала будинок під готель внаслідок чого його вартість збільшилась, та наданими нею до зустрічного позову доказами, які підтверджують, що остання здійснювала у спірному приміщенні ремонтні роботи та облаштувала його під готель, що в свою чергу суперечить умовам укладеного між сторонами договору позички.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

ОСОБА_2 не довела, що шкода завдана майну ОСОБА_1 не з її вини чи те, що вона отримала згоду ОСОБА_1 на проведення перепланування приміщення наданого їй у позичку.

Водночас суд першої інстанції надав оцінку наданим ОСОБА_2 доказам на підтвердження отримання згоди ОСОБА_1 на проведення реконструкції об`єкту позички, у переписці з використанням додатку «Viber», та обґрунтовано вказаний доказ відхилив.

Частинами 1,2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1,2 статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, що смс-переписка за допомогою месенджеру Viber є неналежним доказом на підтвердження отримання ОСОБА_2 згоди на здійснення ремонтних робіт та перепланування належного ОСОБА_1 нерухомого майна.

Повідомлення у месенджері Viber можуть бути виправлені чи видалені одним із співрозмовників, що матиме наслідком видалення для усіх учасників чату. При цьому, відновити видалені повідомлення буде неможливо або вкрай складно, оскільки месенджер Viber безповоротно видаляє як зміст повідомлень, так і слід його надсилання. Водночас технічна підтримка сервісу може надати інформацію лише про факт надсилання повідомлень чи здійснення дзвінків із зазначенням дати і часу, але не їхній зміст.

Отже, судом не може бути взято до уваги електронний доказ, який викликає сумніви щодо достовірності та повноти зазначеної в ньому інформації.

Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

ОСОБА_1 довів завдання йому ОСОБА_2 майнової шкоди у вигляді вартості робіт для відновлення пошкодженого об`єкта нерухомого майна у розмірі 249 730,58 грн .

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Розмір завданих збитків, визначений ОСОБА_1 на підставі кошторисного розрахунку та прийнятий до уваги судом першої інстанції, ОСОБА_2 належними, допустимими та достатніми доказами спростований не був.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що внаслідок зроблених нею поліпшень збільшило вартість майна та мало б звільнити її від стягнення спричинених нею збитків.

Відповідно до ст.827 ЦК України до договору позички застосовуються положення цього Кодексу, які регулюють правовідносини найму (оренди).

Згідно із ст.778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Оскільки ОСОБА_2 не доведено факт отримання від ОСОБА_1 згоди на проведення будь-яких ремонтних робіт, то доводи про збільшення вартості об`єкту позички є безпідставними.

Отже, суд першої інстанції, з яким погоджується й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про завдання неправомірними діями ОСОБА_2 по проведенню реконструкції нерухомого майна належного ОСОБА_1 , яке було предметом договору позички, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , збитків, які підлягають відшкодуванню власнику майна.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про не доведення заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

Таким чином установивши, що ОСОБА_1 є власником приміщення, якому внаслідок самовільного перепланування, вчиненого ОСОБА_2 , завдано збитків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на ОСОБА_2 обов`язку по відшкодуванню власнику майна завданої моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням його майна.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції правильно враховано факт наявності вини ОСОБА_2 , обсяг завданих душевних страждань ОСОБА_1 з урахуванням їх тривалості й тяжкість, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, та визначено розмір такої шкоди у сумі 8000 грн.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 про витребування майна та відшкодування матеріальної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений».

ОСОБА_2 на підтвердження належності зазначеного нею у зустрічній позовній заяві майна та його знаходження у будинку по АДРЕСА_2 , надала суду квитанції про придбання такого майна, матеріали кримінального провадження за її заявою, а також роздруківки фотографій з сайтів, що рекламують готельні послуги, які на її погляд підтверджують його фактичне знаходження у приміщенні належному ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку наданим ОСОБА_2 доказам, колегія суддів зазначає, що надані фотографії та роздруківки з сайтів, які надають готельні послуги, самі по собі не підтверджують, що це майно належить саме ОСОБА_2 , а також те, що спірне майно на момент розгляду справи знаходиться саме у ОСОБА_1 .

При цьому, квитанції на придбання такого майна також не свідчать, що воно було розміщене саме у приміщенні по АДРЕСА_2 та те, що після закінчення строку дії договору позички, ОСОБА_2 не скористалася можливістю його забрати.

Судом першої інстанції вірно встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження знаходження вказаного ОСОБА_2 майна у приміщенні належному ОСОБА_1 .

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не доведено, що саме належне їй майно на момент розгляду справи фактично знаходиться у будинку по АДРЕСА_2 , а доказування та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд також погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої демонтажем рекламної вивіски.

Відповідно до вимог статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Тобто, за змістом даної правової норми, підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними та наявність вини заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності, передбаченої статтею 1166 Цивільного кодексу України.

Розглядаючи заявлені вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої демонтажем рекламної вивіски, суд першої інстанції встановив відсутність протиправних дій з боку ОСОБА_1 , з огляду на самовільне встановлення ОСОБА_2 рекламного засобу без відповідного дозволу власника предмета позички.

Крім того, колегія суддів вважає, що з наданих ОСОБА_2 доказів не можливо встановити власника рекламної конструкції, яка зі слів заявниці була демонтована ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, за умови недоведеності ОСОБА_2 наявності всіх елементів складу правопорушення, що тягне за собою настання відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 15 120 гривень.

Отже, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо встановлених обставин справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення 10 серпня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна