Справа № 755/205/21
"26" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про скасування запису про право власності, -
Ухвалою суду від 11.01.2021 року позову заяву було залишено без руху та наданий позивачам термін на усунення виявлених недоліків.
Ухвалою суду від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.
22.02.2021 року до суду надійшла відповідь позивачів на пояснення третьої особи Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якій позивачі зазначають, що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була приватизована власниками будинку у 2002 році. Будинок належав чотирьом особам: 22/25 частки ОСОБА_4 , 1/25 частка - ОСОБА_5 , 1/25 - частки ОСОБА_6 та 1/25 частка - ОСОБА_3 , тому власники будинку отримали у власність відповідні частки земельної ділянки. В подальшому, після смерті ОСОБА_6 його частка будинку та земельної ділянки перейшли як спадкове майно до ОСОБА_3 , але оформлювалось це не нотаріально, а через суд, оскільки разом вони не проживали. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року про встановлення права власності на спадкове майно не оскаржувалось в апеляційному порядку, набуло чинності та було підставою для видачі ОСОБА_3 державного акту про право власності на 1/25 частку земельної ділянки після померлого ОСОБА_6 . Запис в державному реєстрі від 17.11.2016 року про перехід права власності на цю частину земельної ділянки в 2016 році було проведено на законних підставах. Постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року за позовом користувачів сусідньої земельної ділянки, було визнано недійсними державні акти про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі й державний акт виданий Зоценко Г.О. Таким чином, було визнано недійсним документ, який був підставою для первісної реєстрації права власності на земельну ділянку всіх власників земельної ділянки, зокрема право власності на 1/25 частку ОСОБА_6 . Рішення апеляційної інстанції частково виконано: внесені записи про скасування записів про право власності на земельну ділянку 22/25 часток ОСОБА_4 , 1/25 частки ОСОБА_7 , 1/25 частки ОСОБА_3 , а відносно 1/25 частки ОСОБА_6 , яка перейшла ОСОБА_3 , рішення суду залишається не виконаним. Позивачі вказують, що в їхньому позові не йдеться про незаконність дій державного реєстратора та не оскаржується рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року, оскільки на час його постановлення не було рішення суду про скасування державних актів про право власності на земельну ділянку. Оскільки тільки в 2019 році виникли певні обставини (рішення суду про скасування державних актів про право власності на землю), які скасовують підставу реєстрації права власності на земельну ділянку спадкодавця ОСОБА_6 , то це є підставою для скасування всіх подальших переходів права власності на дане майно (1/25 частину земельної ділянки, приватизованої в 2002 році ОСОБА_6 ).
Як вбачається з матеріалів справи, направлена на адресу третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_7 судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» і вказані треті особи не скористались своїм процесуальним правом на подання власних письмових пояснень стосовно пред`явленого позову.
Направлена на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу відповідача копія ухвали суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернулась на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» і відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву станом на час ухвалення рішення не скористалась.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі не викладали жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи та згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва №755/1857/16-ц від 03.10.2016 року, зокрема, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/25 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
За змістом постанови Київського апеляційного суду від 30.09.2019 року у справі №755/9880/16 та згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд апеляційної інстанції задовольнив позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_8 , про визнання недійсними державних актів про право власності на земельну ділянку.
Згідно вказаної постанови суд апеляційної інстанції постановив:
Рішенням державного реєстратора №55523987 від 04.12.2020 року, позивачу ОСОБА_1 було відмолено у скасуванні запису про право власності із посиланням на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав право власності на заявлену земельну ділянку зареєстровано на підставі судового рішення, що суперечить відомостям поданої постанови Київського апеляційного суду від 30.09.2019.

Положеннями ст.ст. 4, 5 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У даному випадку права позивачів як користувачів суміжної земельної ділянки підлягають захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора та відповідного запису про право власності відповідачки на 1/25 частину земельної ділянки, які були здійснені на підставі рішення суду про визнання за відповідачкою права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки судом апеляційної інстанції державний акт про право власності на земельну ділянку, що був виданий на ім`я спадкодавця ОСОБА_6 був визнаний не дійсним, однак станом на час винесення постанови Київського апеляційного суду 1/25 частина земельної ділянки, що належала ОСОБА_6 на підставі визнаного недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, увійшла до спадкової маси ОСОБА_6 та була успадкована ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 року.

Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підставою для реєстрації права власності на 1/25 частину земельної ділянки значиться не державний акт про право власності на земельну ділянку, який визваний недійсним судом апеляційної інстанції, а рішення суду про визнання за відповідачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, поновлення порушених прав позивачів можливе лише шляхом скасування відповідного рішення державного реєстратора та здійсненого на його підставі запису, що відновить становище позивачів, яке існувало до порушення.

Ураховуючи положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1141 від 26.10.2011 року, в даному випадку державний реєстратор не має законодавчої можливості внести запис про скасування права власності відповідача на 1/25 частини земельної ділянки і саме суд за відповідним зверненням позивачів має захистити їх права скасувавши рішення про державну реєстрацію права власності та відповідний запис, оскільки підстава набуття спадкодавцем у власність 1/25 частини земельної ділянки була визнана недійсною вже після його смерті та набуття відповідачем права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1141 від 26.10.2011 року, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про скасування запису про право власності - задовольнити.

Рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кулик Наталії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32475981 від 22.11.2016 про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/25 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 - скасувати.

Запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності номер 17552463, дата державної реєстрації 17.11.2016 про право власності ОСОБА_3 на 1/25 частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.04.2021 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 . РНОКПП невідомий);

Третя особа - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Третя особа - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий);

Третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (м. Київ, вул. Хрещатик, 32а, ).

Суддя -