Справа № 159/4581/20 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/975/21 Категорія: 60 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шевчук Л.Я.,

суддів Бовчалюк З.А., Данилюк В.А.,

секретар с/з Савчук Т.Ф.,

з участю:

представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2004 року, який було розірвано на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2019 року.

Позивачка також зазначала, що протягом 2014-2018 року нею за особисті приватні кошти було придбано транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «FORD TRANSIT D», 2006 року випуску номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_2 . При видачі позивачу свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, у них, крім відомостей про власника транспортного засобу, також було зазначено право на керування цими транспортними засобами відповідачем у справі ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу з відповідачем належні позивачці на праві приватної власності транспортні засоби залишилися у відповідача, який ці автомобілі не повертає, чим створює їй перешкоди у користуванні своїм власним майном.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка ОСОБА_2 просила суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власним приватним майном шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 повернути в її розпорядження транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «FORD TRANSIT D», 2006 року випуску номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_2 ; свідоцтва про реєстрацію цих транспортних засобів та ключі від даних автомобілів. Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача в її користь судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2021 року у цій справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивачки апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 .

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи убачається, що позивачка і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2004 року. На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.7).

Судом, крім того, встановлено, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 26 серпня 2020 року на ім`я позивачки ОСОБА_2 зареєстровані такі транспортні засоби: автомобіль марки «FORD TRANSIT D», 2006 року випуску номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2008 року випуску номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль марки «RENAULT MEGANE», 2010 року випуску номерний знак НОМЕР_3 (а.с.6).

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначала, що вказані транспортні засоби вона придбала за особисті приватні кошти в період з 2014 по 2018 рік, тобто в період перебування з відповідачем ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі.

При цьому позивачка вважає, що ці автомобілі належать їй на праві приватної власності, оскільки вона придбала їх за особисті приватні кошти, а тому просила суду зобов`язати відповідача усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні зазначеними транспортними засобами.

За положеннями частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у прав власності є спільною сумісною власністю.

Отже, право спільної власності не поділене на частки, тому усі співвласники мають однакове, рівне право володіти, користуватися та розпоряджатися спільним майном.

Інтересам подружжя відповідає поширення на майно, набуте за час шлюбу, саме правового режиму спільної сумісної власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина 1 статті 216 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 325 ЦПК України суб`єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Свої позовні вимоги про зобов`язання відповідача ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у користуванні і розпорядженні транспортними засобами ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що транспортні засоби належать саме їй на праві особистої приватної власності, оскільки вона придбала ці автомобілі за особисті приватні кошти і вони зареєстровані на її ім`я.

Проте, як було встановлено в судовому засіданні, спірні транспортні засоби були придбані і зареєстровані на ім`я позивачки ОСОБА_2 за час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 і на це майно поширюється правовий режим права спільної сумісної власності.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначені транспортні засоби були придбані позивачкою ОСОБА_2 саме за її особисті приватні кошти остання суду не надала.

Крім того, ОСОБА_2 не заявляла в суді позовні вимоги про визнання транспортних засобів, які були придбані на її ім`я за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 , об`єктом її права приватної власності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у користуванні власним майном.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді