Справа № 578/205/21>
провадження № 2/578/138/21
Рішення

Іменем України

28 квітня 2021 року смт Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Басової В.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника за довіреністю Дашко Володимира Миколайовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

24 лютого 2021 року Позивач звернувся до суду. В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 19.10.2011 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www://privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 15000,00 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору на підставі яких Відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач надав відповідачу кредит, однак, відповідач неналежно виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього станом на 28.12.2020 року наявна заборгованість 10893,78 грн., з яких: 10893,78 грн- заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 10893,78 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,0 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн- нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 10893,78 грн та судові витрати.

Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 09.03.2021 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. В зазначений термін відзив до суду, клопотань до суду в порядку ст. 279 ЦПК України відповідач не подав, в судове засідання не з`явився, повідомлений про день та час місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач має Банківську ліцензію за №22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про Банки і Банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут ПАТ КБ «Приват Банк».

19.10.2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку ( ас.14).

В зазначеній анкеті-заяві від 19.10.2011 року не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та взагалі в Анкеті відсутні відомості про видачу ОСОБА_1 кредитних карток.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і правил надання банківських послуг, які містять терміни та поняття, умови обслуговування, обов`язки банку та клієнта, права клієнта, відповідальність сторін та інші умови, які відповідачем не підписані (а.с. 15,16-40). Доказів того, що відповідач користувався саме кредитною карткою «Універсальна» позивач до позовної заяви не надав.

Згідно довідки банку ОСОБА_1 за вказаним договором були надані наступні кредитні картки № НОМЕР_1 дата відкриття 25.10.2007 року з терміном дії до 10/15; № НОМЕР_2 дата відкриття 19.04.2014 з терміном дії до 01/18; № НОМЕР_3 дата відкриття 26.02.2018 з терміном дії до 11/21 (ас.12)

Згідно з наданим банком розрахунками у ОСОБА_1 станом на 28.12.2020 року наявна заборгованість 10893,78 грн., з яких: 10893,78 грн- заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 10893,78 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,0 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн- заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн- нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.( ас.4-11)

У позовній заяві позивач не зазначив, який кредитний ліміт було установлено стосовно кредитної карти від 19.10.2011 яка обліковуються за ОСОБА_1 , а лише вказав, що у подальшому кредитний ліміт збільшено до 15000 грн.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , відповідачу 25.10.2007 року встановлено старт карткового рахунку картка НОМЕР_1 , 19.04.2014 встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн, 19.04.2014.- зменшено до 15000,00 грн.; 20.11.2019 р.- зменшено до 14390,00 грн; 19.03.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 31.03.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 14.04.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 27.04.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 08.05.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 19.05.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 01.06.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 12.06.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 23.08.2020 р.- зменшено до 14180,00 грн; 01.07.2020 р.- зменшено до 0,00грн.( ас.13).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України)

Ч. 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в цьому випадку - АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 19.10.2011 року не відображено суму кредитного ліміту на яку посилається позивач, процентна ставка за кредитом не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право на нарахування процентів, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.10.2011 року б/н, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифами, наданими позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст.634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При нарахуванні процентів банк посилається на ч.2 ст.652 ЦК України та вказує, що за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості їх розмір: 86,4 % - для картки «Універсальна» та 84 % - для картки «Універсальна голд». Разом з тим належних доказів на підтвердження даних вимог суду не надає.

Відповідно до ч.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 264 ЦПК України встановила, що під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідач фактично використав 36518,41 грн. кредитних коштів наданих банком ( колонка 4 розрахунку станом на 31.05.2015 року та колонка 3 розрахунку «витрати клієнтом кредитних коштів» розрахунку станом на 30.09.2019 та станом на 28.12.2020), в той час як в рахунок погашення боргу ним сплачено суму 68768,86 грн. (колонка 21 розрахунку за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 року та колонка 30 розрахунку за період з 01.10.2019 по 28.12.2020 року «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»). Правомірність стягнутих відсотків позивач не довів , а з розрахунку убачається, що відповідачем сплачено 35960,39 грн. в рахунок відсотків.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти були повернуті банку в повному обсязі, навіть з переплатою, то підстави для стягнення боргу з відповідача відсутні.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивача стосовно наявності у ОСОБА_1 боргу перед позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому суд виснував, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі .

Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 272, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повні найменування учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50

Представник позивача: Дашко Володимир Миколайович, адреса: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя В. І. Басова