Справа № 142/221/14-ц
Провадження № 22-ц/801/1520/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 рокуСправа № 142/221/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Стадника І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021 року постановлену суддею Піщанського районного суду Вінницької області Нестеруком В.В.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року в.о. начальника Піщанського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Потребенко В.С. звернуся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

Подання мотивоване тим, що в Піщанському РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження 63498883 з виконання:

- виконавчого листа №142/221/14-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 213400 грн;

- виконавчого листа №142/221/15-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 65407 грн;

- виконавчого листа №142/221/15-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 654,09 грн;

- виконавчого листа №142/221/14-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 1720 грн.

За вказаними виконавчими документами боржником є громадянин ОСОБА_2 , а стягувачем - ОСОБА_1

06.10.2020 державним виконавцем винесено постанови про відкриття ВП за №6083/17.13-22/20, за №6071/17.13-22/20, №6079/17.13- 22 20. №6075/17.13-22/20. Також 06.10.2020 винесено постанови: - про стягнення мінімальних витрат на ведення виконавчих дій по кожній справі по 170 грн., на загальну суму 680 грн. та - про стягнення з боржника виконавчого збору на загальну суму в розмірі 28118,12 грн.

Копії вказаних постанов направлено сторонам.

В свою чергу, 06.10.2020 направлено запити до державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника, до Міністерства внутрішніх справ щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, до Пенсійного Фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії. Із запитів встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби, відкритих рахунків немає, однак він перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду, отримує пенсію 2100 грн. Щомісячно з боржника проводиться утримання 20% з пенсії, тобто 420 грн.

Після чого, державним виконавцем 04.11.2020 за №6448/17.13-22/20 направлено постанову про звернення стягнення з пенсії боржника. 02.03.2021 направлено запити до державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника, до Міністерства внутрішніх справ щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, до Пенсійного Фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії. Відповідно до запитів встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби, відкритих рахунків немає.

Також, проведеною перевіркою було встановлено, що боржник двічі перетинав державний кордон України а саме 01.11.2020 та 11.11.2020.

02.03.2021 надійшла заява стягувана, ОСОБА_1 про скерування подання до суду про обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Державний виконавець зазначає, що невиключно, що боржник має приховані доходи, які отримує поїздками за кордон, але ухиляється сплачувати більшу суму, ніж та що утримується із пенсії боржника, та можливо після чергового виїзду за кордон, боржник може не повернутись, залишитись на довгий час, тим самим не буде виконання рішення суду щодо сплати боргу.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із поданням.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою стягувач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити подання, справу розглянути у його відсутність.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов необґрунтованого висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки боржник умисно ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, не виконує вимоги державного виконавця, не надає декларацію про свої доходи та майновий стан. Та в свою чергу боржник неодноразово перетинає кордон України. Крім того, стягувач зазначає, що суд не повідомив його про розгляд подання та розглянув без його участі.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Решта учасників до суду не з`явилась. Оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи, суд вирішив розглянути апеляційну скаргу у відсутність нез`вившихся осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Судом встановлено, що на виконанні в Піщанському РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження 63498883 з виконання - виконавчого листа №142/221/14-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 213400 грн;- виконавчого листа №142/221/15-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 65407 грн;- виконавчого листа №142/221/15-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 654,09 грн;- виконавчого листа №142/221/14-ц виданого 10.09.2020 Піщанським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 1720 грн.

Державним виконавцем вживалося ряд заходів, спрямованих на встановлення наявності майна боржника. З відповідей на запити встановлено, що за боржником не зареєстровані транспортні засоби, відкритих рахунків немає (а.с. 133-135), однак він перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду та отримує пенсію 2100 грн (а.с. 129).

04.11.2020 державний виконавець направив постанову про звернення стягнення з пенсії боржника та щомісячно з боржника проводиться відрахування 20% з пенсії, тобто 420 грн (а.с. 131). Іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

З відповіді на запит вбачається, що ОСОБА_2 01.11.2020 та 11.11.2020 перетинав державний кордон України (а.с. 136-137).

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що матеріали справи не містять належних та переконливих доказів, які б свідчили про умисне ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Крім того, наявність невиконаного грошового зобов`язання не може бути підставою для обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в правi виїзду за межi України державний виконавець посилався на те, що на даний час рішення суду боржником не виконано, невиключно, що боржник має приховані доходи, які отримує поїздками за кордон, ухиляється сплачувати більшу суму, ніж та що відраховується із пенсії боржника. Оскільки вимоги ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржником не виконуються, у зв`язку з цим державний виконавець вважає, що дії боржника, які відображаються, насамперед, у невиконані рішення суду, свідчать про ухилення від виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ч. 1 ст. 441 ЦПК України передбачає, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України є ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Так, як вбачається із постанови про звернення стягнення з пенсії боржника від 04.11.2020, з ОСОБА_2 проводяться відрахування 20% з пенсії, тобто скаржник не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням. Тобто рішення ним виконується в примусовому порядку.

У матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань та не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Апеляційний суд вважає, що державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання зобов`язання за рішенням та невжиття заходів щодо його виконання.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у правi виїзду за межi України.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, не виконує вимоги державного виконавця, не приймаються судом до уваги, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Сам по собі факт перетинання боржником кордону України не свідчить про ухилення останнього від виконання зобов`язань.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд розглянув подання, не повідомивши стягувача про судовий розгляд, Вінницький апеляційний суд до уваги не приймає, адже суд, розглядаючи подання, дотримався порядку, встановленого ч.4 ст.441 ЦПК України, яка регламентує, що воно розглядається негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного(приватного)виконавця.

Отже, доводи апеляційної скарги не доводять порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Піщанського районного суду Вінницької області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

І.М. Стадник