Провадження № 22-ц/812/1404/21 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Миколаїв

справа № 486/861/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», третя особа: приватне акціонерне товариство «Ренесанс життя» про визнання кредитного договору припиненим у зв`язку з його повним виконанням

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 адвоката Борисенко Олени Вікторівни

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 17 травня 2021 року суддею Савіним О.І. в приміщенні цього ж суду (повне судове рішення складено 21 травня 2021 року),

У С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі ПАТ «Платинум Банк») про визнання частково недійсним кредитного договору.

В подальшому уточнивши позовні вимоги просила визнати недійсними пункти кредитного договору та визнати кредитний договір таким, що припинив свою дію у зв`язку з його повним виконанням.

Позивач зазначав, що 14 квітня 2016 року між нею та ПАТ «Платинум Банк», приватним акціонерним товариством «Ренесанс життя» (далі ПАТ «Ренесанс життя») укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №970/8246ECLKB36S11, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 43 067,54 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% річних та комісії за обслуговування кредиту, із строком повернення кредитних коштів 20 липня 2019 року.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 лютого 2017 року №95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 лютого 2017 року №743 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» з 24 лютого 2017 року по 23 лютого 2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк». У зв`язку зі зміною 16 березня 2017 року реквізитів банку для погашення заборгованості, про що банк позивача не повідомив, позивачка припинила сплачувати кошти на погашення заборгованості по кредиту.

З квітня 2017 року ОСОБА_1 не мала змоги сплачувати кредит з незалежних від неї причин, оскільки у зв`язку з ліквідацією банку припинили діяльність у місті Южноукраїнську відділення ПАТ «Платинум Банк», на телефоні дзвінки його представники не відповідали, а тому вона не могла ані отримати розрахунок заборгованості, ані нові реквізити банку.

25 жовтня 2017 року банком було надано розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, за яким станом на 25 жовтня 2017 року заборгованість становить 49 850 грн. 59 коп., з яких 33475 грн. 95 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 6384 грн. 93 коп. - пеня, 7 576 грн. - комісія та 2 413 грн. 71 коп. - відсотки. З наданим розрахунком позивач не погодилась, оскільки, з моменту укладення договору та до початку процедури ліквідації банку нею сплачувалася безпідставна щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 947 грн., та всього за цей період сплачено 8 523 грн. комісії, що суперечить вимогам статті 18 Закону «Про захист прав споживачів».

Позивач вважала пункти договору щодо сплати комісії несправедливими та такими, що порушують її права, як споживача, а тому наявні підстави для визнання їх недійсними.

Маючи намір достроково погасити заборгованість за кредитом, 29 листопада 2017 року ОСОБА_1 добровільно сплатила на рахунок відповідача суму заборгованості у розмірі 27 878,62 грн.

8 листопада 2017 року представник позивача надіслав на адресу банку вимогу про здійснення перерахунку заборгованості та пропозицію укласти додаткову угоду про розірвання кредитного договору у зв`язку із повним його виконанням, на що отримав відмову.

Крім того позивач вважає, що зазначення третейського застереження в розділі 6 кредитного договору від 14 квітня 2016 року є порушенням Закону України «Про третейські суди» та статті 22 Закону «Про захист прав споживачів», так як на час укладення договору вказаний закон містив заборону розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Посилаючись на порушення своїх прав, просила визнати кредитний договір зі страхування життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) № 970/8246ECLKB36S11 від 14 квітня 2016 року, укладений між нею та ПАТ «Платинум банк», ПрАТ «Ренесанс життя» припиненим у зв`язку із його повним виконанням; визнати умови даного кредитного договору щодо сплати комісії з обслуговування кредиту, а саме: пункт 1.1 в частині сплати комісії за надання та обслуговування кредиту, пункт 1.2 пп. «д» пункт 2.4, пункт 2.7 в частині платежів комісії за обслуговування кредиту, пункт 2.13 в частині дострокового погашення комісії за обслуговування кредиту та Додатку № 1 Графік платежів до кредитного договору (6) в частині сплати щомісячно комісії у розмірі 947 грн. недійсними з моменту укладення договору; визнати пункт 6.1 Розділу 6 «Порядок вирішення спорів (Третейське застереження)» даного кредитного договору недійсним з моменту укладення договору.

До участі в справі залучено відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Відповідач ПАТ «Платинум Банк» позов не визнав, посилаючись на те, що договір був підписаний позичальником, що підтверджує його обізнаність та згоду позивача з його умовами, а умови щодо нарахування комісії відповідають чинному законодавству. Крім того, відповідно до пункту 6 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відповідач ТОВ ФК «Кредит Капітал» позов не визнав, зазначивши у відзиві на апеляційну скаргу, що ОСОБА_1 була повідомлена про умови кредитування, сукупну вартість кредиту, істотні умови договору та графік здійснення платежів, погодившись з ними підписала договір. У прикінцевих положеннях кредитного договору зазначені контакти головного офісу ПАТ «Платинум Банк», де позивач могла дізнатись всю необхідну інформацію про заборгованість за кредитним договором та сплатити кошти для погашення забогованості.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Судове рішення мотивовано тим, що оскаржуваний кредитний договір не є споживчим, оскільки за даним договором банк надав ОСОБА_1 грошові кошти з цільовим призначенням поточні потреби. Позивачка погодилась з умовами даного договору, що підтверджується її підписом та ці умови є обов`язковими для виконання. Також вона з моменту укладання договору не оскаржувала його умови, при цьому здійснювала погоджені платежі. Підстави для визначення недійсним пункту 6.1 Розділу 6 «Порядок вирішення спорів (Третейське застереження) даного кредитного договору відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника просила рішення скасувати та ухвалити нове, про задоволення її позову. Апелянт зазначала, що ОСОБА_1 раніше зверталась до суду з такими вимогами, але до іншого відповідача, про що повідомляла суд. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надають позивачу, при цьому відповідач нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту в розмірі 947 грн. Банк не надав жодного акту виконаних робіт в яких би зазначалось перелік наданих банку позивачці послуг за які банк міг би правомірно встановити зобов`язання щодо сплати комісії за обслуговування кредиту. Також умови кредитного договору не містять переліку, розміру і базу розрахунку всіх комісій(тарифів) банку, що пов`язанні з наданням обслуговуванням і погашенням кредиту, а тому зазначений договір не відповідає положенням Закону «Про захист прав споживачів» Зазначений договір відповідно до пункту 11 частини 1 статті 1 Закону «Про захист прав споживачів» є споживчим кредитним договором, а обмеження встановлені статтею 18 Закону щодо заборони встановлення у договори із споживачем умов, які є несправедливими, підлягають до застосування у цих правовідносинах та є порушеними банком.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скарги не скористалися.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 68,69,79) , у зв`язку з чим, суд розглядав справу у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2016 року між ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_1 та ПрАТ «Ренесанс Життя» укладений кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 970/8246ECLKB36S11, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в розмірі 43067 грн. 54 коп., зі строком кредитування -39 платіжних періодів, з відсотковою ставкою 12 % річних, терміном повернення до 20 липня 2019 року.

Відповідно до умов укладеного договору він є змішаним та містить елементи різних договорів: кредитного та страхування.

Відповідно до пункту 2.8. кредитного договору ОСОБА_1 як позичальник зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом щомісячно рівними платежами в сумі 2378 грн., починаючи з першої дати сплати заборгованості.

Сторони підтвердили факт укладення договору добровільного страхування життя на підставі Правил добровільного страхування життя ПрАТ «Ренесанс Життя». Страхова сума встановлена договором у розмірі 43 067 грн. 54 коп. грн, а щомісячний страховий тариф - у розмірі 0,83799 %. У договорі встановлена також страхова премія, яка сплачується одноразово у сумі 12 992 грн.44 коп.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 кредитного договору кредит надається банком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів електронним переказом у відділення поштового зв`язку за місцем фактичного проживання позичальника в сумі, яку позичальник отримав у відділенні поштового зв`язку, збільшеній на суму комісії за надання кредиту та суму страхової премії, розрахованої згідно із розділом 4 договору.

Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору комісія за надання кредиту в договорі не передбачена (підпункт «г»), а передбачена комісія за обслуговування кредиту в розмірі 947 грн. (підпункт «д»).

Сторони погодили порядок вирішення спорів згідно з пунктом 6.1 кредитного договору шляхом третейського застереження.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 15 ЦК України об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626-628 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 11 Закону договір про надання споживчого кредиту укладається кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України (далі - НБУ) та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частинами першою, другою статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Згідно з пунктом 2.4 кредитного договору комісія за обслуговування кредиту нараховується та сплачується щомісяця починаючи з першої дати сплати заборгованості разом зі сплатою процентів та заборгованості за кредитом в дату сплати заборгованості з урахуванням умов розділу 3 цього договору.

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту в сумі, що майже дорівнює сумі щомісячного платежу в рахунок погашення кредиту, відповідач як кредитодавець не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.

Отже, підпункт «д» пункту 2.2 кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту в розмірі 947,00 грн щомісячно є нікчемним на підставі частини четвертої статті 11 Закону.

Така ж правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, в висновках якої зазначено, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами та постанові Верховного Суду

Щодо третейського застереження

Згідно з пунктом 6.1 кредитного договору усі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього договору чи у зв`язку з ним, або випливають з нього у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків або в Постійно діючому Незалежному Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Ліга юридичного захисту інтересів споживачів» відповідно до їх регламентів за вибором позивача.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VІ «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказаний Закон набрав чинності 11 березня 2011 року, тому на день укладення сторонами кредитного договору 14 квітня 2016 року, умова договору, про те, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем), що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору підлягають розгляду відповідним третейським судом, суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року, справа № 755/11648/15-ц, провадження № 14-336цс18 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15, та зазначила, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, незалежно від наявності оспорюваного третейського застереження у кредитному договорі, спори щодо захисту прав ОСОБА_1 не підлягають розгляду третейським судом.

Отже, на час укладення між сторонами кредитного договору Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, та ураховуючи ту обставину, що предметом спору є правовідносини із питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту, третейське застереження, яке викладене у пункті 6.1 кредитного договору суперечить вимогам законуа тому є нікчемним.

Втім визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним відповідно до закону з моменту його укладення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року, справа № 916/3156/17, провадження № 120304 гс18.

З огляду на викладене, такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсними окремих умов договору не є ефективним та не відповідає змісту порушеного права або інтересу

Що стосується позовних вимог про визнання припиненнями зобов`язань за кредитним договором у зв`язку із його повним виконанням, то такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки з матеріалів справи вбачається, що заборгованість позивачки за кредитним договором складається не тільки з заборгованості за комісією, а й з заборгованості за тілом кредиту, процентами, та пенею( а.с. 34).

Втім матеріали справи не містять належних та допустимих доказів , які б свідчили про припинення зобов`язань відповідно до ст. 598 ЦК України.

З огляду на викладене доводи позивача про те, що зобов`язання за кредитним договором припинилися є безпідставними.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції входив з інших підстав, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення в частині підстав відмови у задоволенні позову підлягає зміні в редакції мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Борисенко Олени Вікторівни задовольнити частково .

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 травня 2021 року змінити в частині підстав відмови у задоволенні позову в редакції мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

Повний текст постанови складено 28 вересня 2021 року.