Провадження № 2/761/3818/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючий суддя Мальцев Д.О.,

при секретарі - Войновський О.І.

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Науменко Марина Геннадіївна, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання розміру часток у праві спільної власності на квартиру та визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Науменко Марина Геннадіївна (далі по тексту - третя особа 1), ОСОБА_6 (далі по тексту - третя особа 2), ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа 3), відповідно до якої просила визначити, що частка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/4 (одну четверту) її частину та визнати за позивачем - спадкоємцем право власності на 1/4 частку квартири під АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (далі по тексту - квартира, спірне майно).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка, її чоловік - ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 , ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_1 .

08.05.1996 за договором міни позивачка з чоловіком та дітьми обміняли належну їм квартиру НОМЕР_4 на квартиру під АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_5 помер.

13.12.2020 позивачка звернулась до приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка позивачки ОСОБА_5 . Діти позивачки від прийняття спадщини відмовились.

У свою чергу приватним нотаріусом, після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що частка померлого не була виділена у квартирі.

З огляду на зазначене, оскільки через невизначеність частки у квартирі померлого чоловіка позивачки, остання позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки чинним законодавством не надано нотаріусу право на визначення частки померлого у спільному майні, позивач на підставі ст. 357, 369, 370, 1226, 1268, 1273 ЦК України звернулась до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача у своєму відзиві просив суд, на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу у відсутність представника відповідача. Також вказав, що відповідач не є відповідальною особою за відсутність у позивачки правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, у даному випадку не вбачається правових підстав для стягнення з відповідача судового збору.

Третя особа 1 до суду письмових пояснень не направила.

Третя особа 2 у своїх поясненнях проти задоволення позову не заперечувала, позов просила розглядати за її відсутності.

Третя особа 3 у своїх поясненнях проти задоволення позову не заперечувала, позов просила розглядати за її відсутності.

01.10.2020 ухвалою суду позов залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

05.02.2021 ухвалою суду по справі відкрито провадження, призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано у приватного нотаріус належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

18.03.2021 від третьої особи 1 приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи пілсля померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5

18.03.2021 від третьої особи 2 надійшли письмові пояснення.

18.03.2021 від третьої особи 3 надійшли письмові пояснення.

21.04.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження. Справу призначено до розгляду по суті.

28.05.2021 від представника позивача надійшов відзив.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідач у судове засідання не з`явився, однак у своєму відзиві справу просив розглядати за його відсутності, рішення прийняти відповідно до поданих доказів та чинного законодавства.

Третя особа 1 у судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа 2 у судове засідання не з`явилась, однак у своїх поясненнях проти задоволення позову не заперечувала, позов просила розглядати за її відсутності.

Третя особа 3 у судове засідання не з`явилась, однак у своїх поясненнях проти задоволення позову не заперечувала, позов просила розглядати за її відсутності.

Суд, дослідивши письмові пояснення представника відповідача, матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Водночас, ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором . У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.1971 /Свідоцтво про одруження Серія НОМЕР_1 , актовий запис 2389/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

08.05.1996 між ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було укладено Договір міни квартир, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарбузовим В.Г. за реєстровим № 3120 08.05.1996, за яким позивачка з чоловіком та дітьми набули у власність квартиру АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 /Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 , актовий запис № 12939/.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Отже судом встановлено, що позивачка, її чоловік та дві доньки на момент відкриття спадщини володіли на праві спільної сумісної власності квартирою АДРЕСА_1 .

Судом також враховано, що згідно положень ст. 370 ЦК України, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності були рівними, доказів протилежного в судовому засіданні надано не було.

Відтак після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

13.12.2019 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко Марини Геннадіївни із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Згідно поданих приватному нотаріусу заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовились від прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

05.03.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко Мариною Геннадіївною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після спадкодавця, оскільки частки кожного із співвласників квартири АДРЕСА_1 не виділено.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

З огляду на зазначене, судом також встановлено, що позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права та отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у позасудовому порядку.

Так визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Водночас без визначення частки померлого у спільному майні вказаний спосіб захисту буде не ефективним, оскільки приватним нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку квартири після смерті чоловіка позивачка саме з цих підстав.

Враховуючи все вище викладене, а також те, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом, спадщину прийняла у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, однак наявність зазначених обставини свідчить про існування перешкод для оформлення спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку, що в свою чергу призводить до того, що остання позбавлені можливості реалізувати своє право на спадщину, зареєструвати у встановленому законом порядку спадкове майно та реалізувати своє право власності, суд дійшов висновку про те, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 16, 1216, 1218, 1223, 1268, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. 10, 11, 57, 60, 81, 88, 212-215, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Науменко Марина Геннадіївна, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання розміру часток у праві спільної власності на квартиру та визнання права власності - задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру під АДРЕСА_1 становить ј (одну четверту) її частину.

Визнати за ОСОБА_2 (і.п.н. НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )право власності на ј частку квартири під АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений 23.06.2021.

Суддя: