Справа № 749/134/20
Номер провадження 2/749/3/21
"28" квітня 2021 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді: Кравчук М. В.
за участю секретаря: Михалевич М. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Сновськ справу за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про вилучення автомобіля, звернення стягнення на предмет застави,-
26.02.2020 р. АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 в якому просить: вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , актуальний номерний знак № НОМЕР_2 та передати АТ «Ідея Банк» на період його реалізації.
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Однак на момент подачі цього позову заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною.
У забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позичальником та позивачем було укладено договір застави вище згадуваного транспортного засобу, який належав позичальнику на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Обтяження на транспортний засіб, що є предметом спору, зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. За умовами вказаного договору застави відчуження предмету застави здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.
АТ «Ідея Банк» стало відомо, що всупереч вищезазначеному та без письмової згоди позивача, позичальником було відчужено предмет застави, актуальним власником якого є ОСОБА_1 , із актуальним номерним знаком НОМЕР_2 .
За таких обставин реалізація (продаж) майна, яка проведена позичальником, що є предметом застави, та на сьогоднішній момент належить відповідачу, без припинення обтяжень, не припиняє застави, тому застава зберегла чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Позивач звертає увагу, що на час реалізації заставного майна, проведення з ним реєстраційних дій в органах МВС обтяження припинено не було.
Відтак у зв`язку з порушенням позичальником прав та інтересів позивача протягом тривалого часу, на підставі невиконання останнім грошових зобов`язань за кредитним договором та порушення умов договору застави у позивача є стійкі побоювання щодо повернення грошових коштів за кредитним договором.
Позивач зазначає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Вказане, на думку позивача, узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною 06 вересня 2017 року у постанові у справі № 6-1136цс17: «незважаючи на те, що в договорі застави передбачені повноваження заставодержателя щодо вилучення у відповідача предмета застави та передачі його в управління банку, однак щоб державний виконавець при виконанні рішення суду (відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» вилучив у боржника транспортний засіб та передав його на зберігання стягувану, це повинно бути зазначено у рішенні суду».
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 02.03.2020 р. відмовлено у відкритті провадження у справі.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10.11.2020 р. вказану ухвалу скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 20.11.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі № 749/134/20, проведення підготовчого засідання призначено на 17.12.2020 р.
Відповідач набув право власності на спірний автомобіль за відплатним правочином від попереднього власника і не знав та не міг знати про те, що автомобіль перебуває в заставі. Таку перевірку мав провести сервісний центр МВС.
Позивач не направляв відповідачу вимоги відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Відповідач стверджує, що на час придбання ним спірного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження цього майна.
Застереження в договорі про право заставодержателя на здійснення необхідних дій, пов`язаних із вилученням предмета застави, разом із документами та ключами, а також право управляти транспортним засобом та зберігати його на власних майданчиках, що в свою чергу виключає і право продажу предмету застави третій особі це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони самостійно встановили у договорі.
Також відповідач зауважує, що позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності.
17.12.2020 р. справу знято з розгляду.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 20.01.2021 р. заяву ОСОБА_1 про відвід судді Щорського районного суду Чернігівської області Шаповал Зої Олексіївни задоволено. Відведено суддю Щорського районного суду Чернігівської області Шаповал Зою Олексіївну від участі у справі № 749/134/20 за позовом АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Справу передано до канцелярії Щорського районного суду Чернігівської області для повторного розподілу.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 25.01.2021 р. проведення підготовчого засідання призначено на 22.02.2021 р.
04.02.2021 р. від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено на противагу доводам відповідача про те, що останній платіж повинен був бути здійснений 13.04.2019 р., а за умовами кредитного договору договір дії з моменту його підписання сторонами та до повного виконання сторонами усіх своїх зобов`язань. Правом розірвання договору в односторонньому порядку позивач не скористався. Рішенням суду у справі № 749/1229/18 стягнуто заборгованість, яка існувала станом на 18.09.2018 р., в той час як у даній справі сума боргу сформована станом на 28.12.2019 р.
Також позивач зауважує, що станом на 23.02.2016 р. (дату придбання автомобіля відповідачем) у сервісного центру МВС не було повноважень щодо перевірки відомостей про обмеження права відчуження. Такі зміни відбулися у зв`язку з прийняттям постанови КМ України від 05.10.2016 р. № 687.
Крім того, позивач повторно наголосив, що станом на час придбання автомобіля відповідачем, відомості про обтяження були наявними в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а тому відповідач не вважається добросовісним набувачем.
Позивач зазначив, що обрання способу звернення стягнення на предмет застави є альтернативним. Натомість він надав перевагу саме судовому способу захисту перед позасудовим, що узгоджується із п. 2 параграфу 5 договору застави.
В частині позовної давності позивач вважає, що оскільки останній платіж ОСОБА_2 було здійснено 13.11.2015 р., а позов про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави подано до суду у жовтні 2018 р., позивач перервав позовну давність згідно положень ст. 264 ЦК України та така позовна давність почалася заново.
Крім того, позивач звертає увагу суду на об`єктивну неможливість відрахування строку позовної давності з 13.11.2015 р., позаяк відповідач у даній справі придбав автомобіль лише 23.02.2016 р.
Також позивач заперечив витрати відповідача на правничу допомогу з підстав недоказовості таких витрат.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 15.03.2021 р. закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.04.2021 р.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 13.04.2021 р. відкладено судове засідання на 28.04.2021 р.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Як передбачено п. 2 параграфу 2 договору застави, наступні застави, відчуження, зміни, обтяження предмету застави будь-якими зобов`язаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права керування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя.
Крім того, у пункті 1 параграфу 3 договору застави передбачено, що заставодавець уповноважує заставодержателя вилучити предмет застави разом з документами та ключами до нього, у заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) - зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених п. 1 § 5 договору застави (зокрема, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані, порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором), а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмету застави. При виконанні зазначених дій вважається, що заставодержатель управляє предметом застави та діє як повноважний представник заставодавця, а договір є згодою заставодавця на виконання заставодержателем зазначених вище дій.
У відповідності до пункту 1 параграфу 5 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором; виявлення заставодержателем погіршення стану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмету застави; смерті заставодавця; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.
Згідно з пункту 2 параграфу 5 договору застави, звернення стягнення та предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.
Пунктом 2 параграфу 6 договору застави передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором.
Встановлено, що АТ «Ідея Банк» утворилося внаслідок зміни найменування та типу ПАТ «Ідея Банк», що вбачається із копії статуту АТ «Ідея Банк» (а. с.44-46 Т. 1).
Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 71380025 від 15.03.2021 р., 05.09.2012 р. за № 12951459 було зареєстровано приватне обтяження застава рухомого майна, об`єктом якого є автомобіль легковий, Daewoo Nexia, номер об`єкта НОМЕР_1 , номер державної реєстрації: НОМЕР_3 , сєдан легковий, колір чорний, НОМЕР_5 , 2012 року. Строк виконання зобов`язання: 13.04.2019 р. Термін дії: до 11.04.2022 р. Боржник: ОСОБА_2 , обтяжував: ПАТ «Ідея Банк». Зареєстровано звернення стягнення 01.04.2016 р. Обтяження змінено 01.04.2016 р. Документ-підстава: договір застави транспортного, серія та номер 5125 від 24.05.2012 р. 11.04.2017 р. відбулася зміна обтяження. Термін дії до змін: 05.09.2017 р. Термін дії після змін: 11.04.2022 р. (а. с. 63 Т. 2).
Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 16.09.2016 р. (справа № 749/626/16-ц) у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 та співвідповідача ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено. Рішення набрало законної сили 01.02.2017 р.

У мотивувальній частині вказаного рішення зазначено: оскільки під час розгляду справи встановлено, що з 28.07.2016 року ОСОБА_2 не є власником заставленого майна DAEWOO Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , як наслідок обраний позивачем спосіб захисту, що є предметом позову, не відновить порушене право ПАТ «Ідея Банк», тому в позові слід відмовити.

З наданої позивачем копії виписки по рахунку ОСОБА_2 за період з 01.01.2008 р. по 03.02.2020 р. вбачається, що до 13 листопада 2015 р. ОСОБА_2 частково виконував зобов`язання за кредитним договором (а. с. 38-42 Т. 1).

Як вбачається із наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором 910.14409 від 13.04.2012 р., станом на 28.12.2019 р. заборгованість складає 201190, 15 грн, до якої входить прострочений борг, прострочені проценти, пеня за несвоєчасне погашення платежів, дебіторська заборгованість та інші штрафні санкції (а. с. 43 Т. 1).

Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС України від 14.08.2018 р. № 31/12407 станом на 13.08.2018 р. транспортний засіб Daewoo Nexia, 2012 р. в., колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , дата реєстрації за особою 23.02.2016 р. Вказаний автомобіль з 12.04.2012 р. до 23.12.2015 р., коли автомобіль було знято з обліку для реалізації, було зареєстровано за ОСОБА_2 (а. с. 60 - 61 Т. 2).

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 20.05.2019 р. у справі 749/1229/18 позовні вимоги акціонерного товариства «Ідея банк» було задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором № 910.14409 в сумі 130118, 63 грн, яка складається з: 15925, 69 грн основного боргу, 49668, 96 грн простроченого боргу; 56697, 83 грн прострочених процентів; 269, 57 грн строкових процентів; 3024, 52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532, 06 грн.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 910.14409, укладеним між ним та АТ «Ідея Банк» у сумі 13118, 63 грн, яка складається з: 5925, 69 грн основного боргу, 49668, 96 грн простроченого боргу; 56697, 83 грн прострочених процентів; 269, 57 грн строкових процентів; 3024, 52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532, 06 грн, звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме на автомобіль Daewoo Nexia 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 та передано акціонерному товариству «Ідея Банк» шляхом продажу зазначеного автомобіля АТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надано АТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах МВС України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля).

Вилучено у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Daewoo Nexia 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак № НОМЕР_2 та передано АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації (а. с. 65-71 Т. 1).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.10.2019 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 20.05.2019 р. у справі 749/1229/18 в частині звернення стягнення на предмет застави, вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу, який є предметом застави, та передачі АТ «Ідея Банк» на період його реалізації скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін (а. с. 72-83 Т. 1).

З відповіді старшого державного виконавця Сновського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07.12.2020 р. № 19.17-19/11195 вбачається, що заборгованість згідно виконавчого листа № 749/1229/18 від 06.11.2019 р. Щорського районного суду Чернігівської області на загальну суму 130118, 63 грн сплачена у розмірі 10024, 67 грн (а. с. 250 Т. 1).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу» від 02.10.1992 № 2654 (далі Закон № 2654) за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2654 заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону № 2654 при частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається в початковому обсязі.

У відповідності до ч. 7 ст. 20 Закону № 2654 звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду.

Враховуючи положення вказаної норми, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки вибір заставодержателя судового або позасудового порядку звернення стягнення на предмет застави прямо передбачений п. 2 параграфу 5 договору застави (а. с. 23 Т. 1).

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255 (далі Закон № 1255) предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону.

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Згідно ст. 10 Закону № 1255 у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 17 Закону № 2654 (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ст. 27 Закону № 2654 (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

На підставі зазначених норм, з огляду на положення договору застави та встановлені судом обставини внесення до реєстру відомостей про обтяження рухомого майна 05.09.2012 р., суд приходить до висновку, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи. Отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону № 1255, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року (справа № 6-7цс13) та від 19 листопада 2014 року (справа № 6-168 цс14), постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17 та від 29 січня 2020 року у справі № 344/9053/17.

Доводи відповідача про обов`язок перевірки сервісним центром МВС зареєстрованих обтяжень спростовується там, що на підставі постанови КМ України від 5 жовтня 2016 р. № 687 Про внесення змін до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів до п. 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, було внесено зміни, зокрема у пункті 15 в останньому реченні абзацу першого слова «та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби» замінено словами «, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром».

З огляду на зазначене, станом на 23.02.2016 р. у працівників сервісного центру був відсутній обов`язок здійснювати перевірку обтяжень рухомого майна.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 44 Закону № 1255 записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Відтак не має впливу на результат розгляду справи встановлений судом з актуального на час розгляду справи витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна факт зміни терміну дії обтяження з 05.09.2017 р. на 11.04.2022 р.

Щодо позиції учасників справи про дострокове розірвання кредитного договору суд з урахуванням положень вищепроцитованих ст. ст. 610, 611 ЦК України вважає, що дострокове присудження до виконання основного зобов`язання, яке не виконане боржником, не тягне його припинення у зв`язку з ухваленням судового рішення.

Вказане вбачається і з п. 2 параграфу 6 договору застави, яким передбачено, що договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором.

В той же час, доводи відповідача про втрату у позивача права на нарахування процентів заслуговують на увагу з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, після дострокового стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким вимогою вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач у жовтні 2018 року звернувся з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № 910.14409 в сумі 130118, 63 грн, яка складається з: 15925,69 грн основного боргу, 49668,96 грн простроченого боргу; 56697,83 грн - прострочених процентів; 269,57 грн строкових процентів; 3024,52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532,06 грн, який Щорським районним судом Чернігівської області було задоволено у повному обсязі.

З огляду на наведене, позивач позбавлений права на нарахування процентів та пені після звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

У даній справі позивач заявив суму боргу у розмірі 201190, 15 грн, яка складається з: простроченого боргу у розмірі 65594, 65 грн (який було стягнуто рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 20.05.2019 р.), прострочених процентів у розмірі 82091, 03 грн, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 28.12.2018 р. по 28.12.2019 р. у розмірі 45947, 89 грн, дебіторської заборгованості у розмірі 3024, 52 грн, інших штрафних санкцій у розмірі 4532, 06 грн.

Враховуючи висловлену судом позицію щодо нарахування процентів та пені, а також з огляду на недоведеність позивачем того, що «дебіторська заборгованість» та «інші штрафні санкції» мають природу гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач має право на звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.14409, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , в розмірі 130118, 63 грн, яка складається з: 15925, 69 грн основного боргу, 49668, 96 грн простроченого боргу; 56697, 83 грн - прострочених процентів; 269, 57 грн строкових процентів; 3024, 52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532, 06 грн.

При цьому, як свідчать матеріали справи та не заперечується жодною із сторін, ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження було сплачено заборгованість у розмірі 10024, 67 грн.

За положеннями ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Натомість, у відповідності до п. 3 параграфу 6 положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів, підписаного боржником, суми, сплачені позичальником у погашення боргу за кредитним договором, банк зараховує в такій черговості:

1) прострочені проценти;

2) прострочена заборгованість по кредиту;

3) поточні нараховані проценти;

4) часткове погашення кредиту за поточний місяць;

5) штрафні санкції;

6) витрати, пов`язані з супроводом і стягненням заборгованості, які несе банк.

За таких обставин, правомірними є заявлені позивачем вимоги про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.14409, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 , в розмірі 120093, 96 грн, яка складається з: 65594, 65 грн простроченого боргу; 46673, 16 грн - прострочених процентів; 269, 57 грн строкових процентів; 3024, 52 грн дебіторської заборгованості; інших штрафних санкцій 4532, 06 грн, як справедливо зазначено відповідачем у відзиві.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Відтак, доводи відповідача про часткове погашення боргу ОСОБА_2 не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В той же час, посилання відповідача на положення ст. 28 Закону № 1255 із зазначенням про обов`язок банку зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як на підставу для відмови у задоволенні позову, суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ст. 27 Закону № 1255 якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно ст. 28 Закону № 1255 звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або тієї частини цього зобов`язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв`язку з пред`явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов`язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов`язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

З положень вказаних норм випливає обов`язок обтяжувача зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження одночасно з письмовим повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Вказаний імперативний обов`язок визначений ч. 1 ст. 27 Закону № 1255 для звернення стягнення в позасудовому порядку.

Відтак виконання такого обов`язку позивачем в межах судового спору не становить предмет доказування у даній справі.

Крім того, положеннями ч. 2 ст. 28 Закону № 1255 визначено суб`єктом відносин з передання предмету обтяження у володіння обтяжувача виключно боржника. При цьому, вказаною нормою визначена умова настання такого обов`язку: якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника.

Таким чином, посилання відповідача на положення ч. 2 ст. 28 Закону № 1255 є помилковим, оскільки врегульовані цими положеннями відносини не стосуються спірних.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги пред`явлено правомірно у описаній вище частині.

Щодо заяви відповідача про застосування у справі позовної давності суд зазначає про таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певним моментом (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.04.2019 р. (справа № 363/3994/15-ц).

Оскільки позивач вже звертався до суду у жовтні 2018 року із позовними вимогами (в тому числі частково заявленими до відповідача) про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, суд вважає, що банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо звернення стягнення на предмет застави, а тому при зверненні у лютому 2020 року до суду з позовом у даній справі щодо тих же вимог, однак із іншим способом захисту, банк не пропустив строк позовної давності, що спростовує відповідні доводи відповідача.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд звертає увагу на таке.

Згідно ст. 25 Закону № 1255 обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.

Крім того, в частині вимог про вилучення предмету застави суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 20 Закону 2654 реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404 (далі Закон № 1404) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону № 1404 заходами примусового виконання рішень є: вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

Згідно пункту 3 частини 2 ст. 25 Закону 1255 у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Вилучення та передача предмета застави заставодержателю є передбаченим законом примусовим заходом щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження, що вживається на підставі рішення суду на період до його реалізації, якщо такий необхідний. Такий спосіб захисту є ефективним і відповідає правилу статті 5 ЦПК України та природі цивільних відносин, що виникли між сторонами спору.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/18297/15-ц, постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 461/11509/15-ц, постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 219/10989/15-ц.

Щодо вимог п. 6 ч. 2 ст. 25 Закону № 1255, відповідно до якої у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, суд зазначає про наступне.

Згідно п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета застави, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц.

В матеріалах справи відсутні відомості про оцінку майна суб`єктом оціночної діяльності.

Таким чином, суд вважає за необхідне встановити початкову ціну предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження у розмірі заставної вартості, визначеної у п. 2 параграфу 1 договору застави 110000, 00 грн.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати зі сплати судового збору.

Позивачем заявлено ціну позову у розмірі 201190, 15 грн, та сплачено судовий збір як за вимогу майнового характеру, що цілком відповідає висновкам Великої Палати Верховного суду, викладеним у постанові від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17.

Виходячи із приписів ст. 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судові витрати покладаються на сторони за результатами вирішення судом позовних вимог. До таких висновків дійшов суд апеляційної інстанції при розгляді у даній справі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження.

Оскільки позовні вимоги задоволено в межах майнової вимоги у розмірі 120093, 96, що становить 59, 69 % заявлених вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі (3017, 85 грн (судовий збір, сплачений за подання позову)+2102, 00 грн (судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги на ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 02.03.2020 р. про відмову у відкритті провадження)) х 59, 69 % =3056, 04 грн.

Щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає про наступне.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Доказів понесення будь-яких витрат на правничу допомогу, так само як і доказів участі адвоката у даній справі матеріали справи не містять, про що справедливо зазначено позивачем.

Відтак судові витрати з позивача на користь відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 610, 611, 629 ЦК України, ст. ст. 19, 20, 25, 27, 28 Закону України «Про заставу», ст. ст. 9, 10, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 82, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 275, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

В рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 910.14409, укладеним між ним та акціонерним товариством «Ідея Банк» у сумі 120093, 96 гривень (сто двадцять тисяч дев`яносто три гривні 96 копійок), яка складається з: 65594, 65 грн (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири гривні 65 копійок) простроченого боргу; 46673, 16 гривень (сорок шість тисяч шістсот сімдесят три гривні 16 копійок) прострочених процентів; 269, 57 гривень (двісті шістдесят дев`ять гривень 57 копійок) строкових процентів; 3024, 52 гривень (три тисячі двадцять чотири гривні 52 копійки) дебіторської заборгованості; 4532, 06 гривень (чотири тисячі п`ятсот тридцять дві гривні 06 копійок) інших штрафних санкцій, звернути стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), а саме на автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за початковою ціною у розмірі заставної вартості предмету застави: 110000, 00 гривень (сто десять тисяч гривень 00 копійок).

Вилучити у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль Daewoo Nexia, 2012 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та передати акціонерному товариству «Ідея Банк» (, місцезнаходження: 79008, місто Львів, вулиця Валова, 11) на період до його реалізації.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» (, місцезнаходження: 79008, місто Львів, вулиця Валова, 11) судовий збір у розмірі 3056, 04 гривень (три тисячі п`ятдесят шість гривень 04 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя М. В. Кравчук