печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Орел А. О.,

за участі представника відповідача Міністерства юстиції України - Суботи О. В., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Міністерства юстиції України, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації про визнання правовідношень припиненими,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом /т. І а. с. 2-11/.

Ухвалою судді від 28.11.2017 у справі відкрито провадження /т. І а. с. 47/.

На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Від позивача 06 липня 2018 року до суду надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи для участі у розгляді справи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, вмотивоване тим, що оскільки банк-позивач перебуває на стадії ліквідації як такий, що є неплатоспроможним, вивід його з ринку, строки та умови визначає саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який, окрім того, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань банку /т. ІІ а. с. 58-59/.

У зв`язку із залучення відповідачів та змінами у процесуальному законодавстві, представник позивача 19 липня 20018 року подав заяву з процесуальних питань, визначивши позовні вимоги щодо кожного відповідача /т. ІІ а. с. 63-64/.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявив клопотання про залишення позову ПАТ «Енергобанк» без розгляду, з підстав повторної неявки представника банку без поважних причин і неподання заяви про розгляд справи за відсутності сторони.

Присутня у судовому засіданні представник відповідача Мін`юсту - Субота О. В. підтримала заявлене клопотання і просила задовольнити його.

Суд, заслухавши клопотання і дослідивши матеріали справи у межах ініційованого питання, встановив наступні обставини і дійшов до наступних висновків.

Судові засідання у справі, які призначалися на 22 червня 2021 року і 15 вересня 2021 року, представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце слухання, не з`явився, про причини неявки до суду не повідомлено, заяви про розгляд справи за його відсутності не було подано.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За положеннями частини п`ятої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Положеннями статті 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною третьою ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої ст. 12, частини першої ст. 20 ЦК України, частини четвертої ст. 12 ЦПК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Так, Європейський суд з прав людини відхиляє скаргу заявника на порушення права доступу до суду, якщо він не виявив належної зацікавленості у розгляді своєї справи (остаточне рішення у справі «Каракуця проти України» від 16 травня 2017 року)), про що, зокрема, свідчить те, що він не звертався до суду за інформацією щодо її стану розгляду.

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

За приписами пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, за результатами засідання суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, у разі, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відтак, суд вбачає достатність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 20 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-13, 43, 49, 223, 257, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Міністерства юстиції України, державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Галини Миколаївни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації про визнання правовідношень припиненими, залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 16 вересня 2021 року.

Суддя І. В. Литвинова