П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021року м. Київ

Справа № 761/32244/17

Провадження: № 22-ц/824/5890/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Рибака М.А.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 вересня 2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір (без номера), за яким позичальник отримав кредит в розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила), Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Позичальник не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 31 травня 2017 року в нього утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 728,72 грн, з яких 755,36 грн - тіло кредиту, 24 940,88 грн - проценти, 4 045,40 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 487,08 грн - штраф (процентна складова). Ураховуючи викладене, банк просивстягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2011 року № б/н урозмірі 31 728,72 грн та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, не встановлення обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що надані банком копії документів як додатки до позовної заяви не містять необхідних реквізитів, а тому не є доказами. Вказував, що під час укладення кредитного договору не були визначені обов`язкові умови, які необхідні для його укладення. Окрім того, останній платіж щодо погашення заборгованості ним здійснено 12 червня 2014 року,отже, банк, звернувшись із позовом до суду у вересні 2017 року, пропустив строк позовної давності.Оскільки він не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, заява про застосування строків позовної давності подається до суду апеляційної інстанції.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни назви - АТ КБ «ПриватБанк») відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У квітні 2019 року банк подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволеночастково, постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року скасовано, справу направленона новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Київського апеляційного суду 03 березня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з урахуванням вказівок Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 23.09.2011 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем у справі, у зв`язку з чим відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором, станом на 31.05.2017 року, заборгованість відповідача перед позивачем в загальному розмірі складає 31728,72 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 755,36 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 24940,88 грн.; штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн.; штраф (процентна складова) - 1487,08 грн(а.с. 3-4).

Задовольняючи позов АТ КБ «Приват банк», суд першої інстанції виходив із відсутності доказів на спростовування розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором.

При перевірці наведених висновків суду першої інстанції у контексті доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 23.09.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік.

На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 23.09.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN0814 ОСОБА_1 (а.с.5, 6).

У довідці про умови кредитування зазначено, що пільговий період (нарахування відсотків за ставкою 0,1% річних) до 55 днів при умові погашення усієї заборгованості до 25 чила місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; валюта карткового картрахунку - гривня; розрахунок банком процентів на залишок особистих коштів клієнта (від 100 грні більше) - 10 % річних; базова % ставка, в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році) - 2,5 %; ромір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за зняття кредитних коштів готівкою у розмірі 5 грн від 1до 100 грн, 10 грн від 100,01 до 200грн, 15 грн від 200,01 грн до 300 грн, 20 грн від 300,01 грн до 400 грн, 25 грн від 400,01 грн до 500 грн, 4 % більше 500 грн; комісія за зняття особистих коштів у розмірі 1 % від суми операції в банкоматах і касах Приватбанка, к+5 грн в банкоматах інших банків, к+5грн в банкоматах закордонних банків; пеня (1) = базова процента ставка по договору)/30 нараховується за кожен день прострочки кредиту, пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам 5 і більше днів при виникненні прострочок на суму від 50 грн і більше; штраф при порушенні строків платежів більш ніж на 30 днів = 500 грн + 5 % від заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій… (а.с. 6)

Відповідач тривалий час виконував свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів.

Згідно з наданим банком розрахунком у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 31 травня 2017 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 728,72 грн, з яких: 755,36 грн - тіло кредиту, 24 940,88 грн - проценти, 4 045,40 грн - пеня та комісія, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 487,08 грн - штраф (процентна складова).

Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

Ураховуючи наведене, при вирішенні питання існування між сторонами договірних правовідносин у сфері кредитування до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 634 ЦК України.

Отже, при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, провадження № 14-59цс18, викладено правовий висновок про те, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що надіслана на адресу відповідача поштова кореспонденція була повернута до суду першою інстанції без вручення адресату з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», що не може свідчити про належне повідомлення про день,час та місце розгляду справи.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку про вирішення заяви відповідача про застосування позовної давностів суді апеляційної інстанції.

Верховний Суд, направляючи вказану справу на новий розгляд, вказував, що суду апеляційної інстанції слід належним чином оцінити зібрані у справі докази і надати правову оцінку доводам АТ КБ «ПриватБанк», які стосуються строку дії, виданої позичальнику кредитної картки, та з`ясувати, чи обумовили сторони в письмовому вигляді порядок погашення заборгованості.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч. 1 ст. 417 ЦПК України).

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Якщо договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), окрім того, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто,можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначено вище, сторони у довідці про умови кредитування обумовили та погодили в письмовому вигляді порядок погашення заборгованості.

На виконання вказівок Верховного Суду АТ КБ «Приватбанк» подало до суду письмові пияснення щодо апеляційної скарги разом із довідкою про видані ОСОБА_1 кредитні картки, фото ОСОБА_1 разом із кредитною картою та випискою по картковому рахунку.

Згідно довідки про видані картки, АТ КБ «Приватбанк» 23.09.2011 року видав ОСОБА_1 кредитну картку НОМЕР_1 зі строком її дії до серпня 2015 року. Інформації щодо перевипуску кредитної карти довідка не містить.

Отже, звернувшись до суду із вимогою щодо дострокового повернення всієї суми кредиту 12 вересня 2017 року, банк не пропустив строку позовної давності.

Доводи апеляційної скраги про те, що останній платіж на погашення заборгованості позичальником будо внесено 12 червня 2014 року не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки таке погашення було здійснено автоматично банком. Окрім того, дана обставина не спростовує того факту, що банк звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦКУкраїни. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивачазабезпечені ч.2 ст.625 ЦКУкраїни, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, та у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №175/4753/15-ц.

Оскільки строк кредитування за наданим відповідачу кредитом закінчився у серпні 2015 року, вимоги банку про стягнення відсотків, пені та комісії після 31 серпня 2015 року (закінчення строку кредитування) є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Отже, підстав для стягнення відсотків, пені та комісії за прострочене зобов`язання, що нараховані банком за період з 01.09.2015 року по 31.05.2017 року, немає, а заявлені позовні вимоги за аозначений період задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування здійснені банком поза межами строку дії кредитної картки.

Обгрунтованими є лише позовні вимоги банку про стягнення відсотків, пені та комісії, що нараховані за період з 23.09.2011 року по 31.08.2015 року включно.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приват банк» заборгованості за договором кредиту № б/н від 28.02.2014 року, яка утворилась за період з 23.09.2011 року по 31.08.2015 року, у розмірі 7188,47 грн, з яких: 755,36 грн - тіло кредиту, 3669,22 грн - відсотки, 1945,40 грн - пеня та комісія та 818,49 грн - штрафи (500 грн штрафу (фіксована частина) + 318,49 грн штрафу (процентна складова).

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, а тому колегія суддів доходить висновку про скасування заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви банк сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн. ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги судовий збір сплатив у розмірі 2400 грн.

Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 362,40 грн, а з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 - 1856,40 грн.

З урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України колегія суддів доходить висновку про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1494 грн

Керуючись ст. ст. 367-368, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за договором кредиту № б/н від 28.02.2014 року, яка утворилась за період з 23.09.2011 року по 31.08.2015 року, у розмірі 7188,47 (сім тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 47 коп, з яких: 755,36 грн - тіло кредиту, 3669,22 грн - відсотки, 1945,40 грн - пеня та комісія та 818,49 грн - штрафи (500 грн штрафу (фіксована частина) + 318,49 грн штраф (процентна складова).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д)на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1494 (одна тисяча чотириста дев`яносто чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.В. Іванова

А.А. Пікуль