ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року м. Чернівці Справа № 720/2246/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Ляху Г.О., дата виготовлення повного тексту рішення 06.01.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

Моторне (транспортне) страхове бюро України у жовтні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с.2-4).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.06.2017 року о 21:00 год. на автомобільній дорозі Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига у с. Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області сталася ДТП за участю автомобіля Mercedes-Benz «Sprinter 318», н.з. НОМЕР_1 , з причепом марки «NIEWIADOW», н.з. НОМЕР_2 , та велосипедиста ОСОБА_3 , в результаті якої останній загинув.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

В подальшому ОСОБА_4 звернулася до М(Т)СБУ про виплату страхового відшкодування, яке, в свою чергу, здійснило виплати потерпілій: 38 400 грн витрат на поховання та 115 200 грн витрат по втраті годувальника, що разом склало 153 600 грн.

Вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Провадження №22-ц/822/409/21

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 був визнаний винним у ДТП як особа, що завдала збитків та не застрахувала свою відповідальність, просило стягнути з нього на користь М(Т)СБУ 153 600 грн завданої шкоди в порядку регресу.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь М(Т)СБУ завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 3 600 грн.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду М(Т)СБУ подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що неможливо погодитися з висновком суду про те, що потерпіла особа отримала відшкодування від винної особи, оскільки ОСОБА_1 було відшкодовано моральну шкоду, яка не відшкодовується М(Т)СБУ.

Зазначає, що суд не врахував всіх обставин справи, належним чином не дослідив докази, не встановив, яку саме шкоду відшкодував ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 від імені ОСОБА_1 просить у її задоволенні відмовити, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що відповідач у добровільному порядку відшкодував шкоду потерпілим, а МТСБУ, в свою чергу, знаючи про те, що потерпілі отримали подвійне відшкодування, намагається компенсувати свої витрати за рахунок ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 10 січня 2018 року ОСОБА_1 було відшкодовано 150000 гривень в рахунок відшкодування шкоди матеріального та морального характеру потерпілій ОСОБА_2 , а тому стягнення повторно такої шкоди з ОСОБА_1 було б фактично подвійним її відшкодуванням, через що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача в порядку регресу на користь МТСБУ страхової виплати в сумі 3600 грн, яка не охоплюється добровільним відшкодуванням шкоди потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_2 , а в частині стягнення добровільно виплаченій відповідачем потерпілій грошової суми в розмірі 150000 грн слід відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону відповідає не в повній мірі через неповне з`ясування обставин справи.

Обставини ДТП, яка сталася 29.06.2017 року за участю автомобіля Mercedes-Benz «Sprinter 318», н.з. НОМЕР_1 , з причепом марки «NIEWIADOW», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_3 , який в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, сторонами визнаються та не спростовуються.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що 05.10.2017 року ОСОБА_6 від імені ОСОБА_4 звернувся з заявою до М(Т)СБУ про виплату страхового відшкодування (т.1 а.с.10-11).

Довідкою №1 від 26.10.2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих М(Т)СБУ було погоджено сплатити ОСОБА_4 38 400 грн витрат на поховання, що також підтверджується наказом №1074 від 17.11.2017 року М(Т)СБУ (т.1 а.с.39, 41).

Довідкою №2 від 26.02.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих М(Т)СБУ було погоджено сплатити ОСОБА_4 115 200 грн по втраті годувальника, що також підтверджується наказом №2526 від 16.03.2018 року М(Т)СБУ (т.1 а.с.40, 42).

Перерахунок наведених коштів підтверджується платіжними дорученнями №1261848 від 20.11.2017 року та №902819 від 19.03.2018 року (т.1 а.с.45).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 від 25.12.2017 року (т.1 а.с.71).

З розписки від 10.01.2018 року написаної потерпілою ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , останній відшкодував їй 150 000 грн моральної та матеріальної шкоди (т.1 а.с.82-83).

Вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (т.1 а.с.6-7).

24.01.2019 року за вих.№3.1-05/2424 на адресу ОСОБА_1 направлено листа про відшкодування шкоди в порядку регресу на користь МТСБУ (а.с.85). Проте, відповідачем обов`язок щодо відшкодування шкоди в порядку регресу не виконаний.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ст.1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

П.4 ч.1 ст.26 ЗУ «Про страхування» визначено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, крім іншого, є: отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні.

Крім того, в силу п.4 ч.1 ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала.

Згідно п.2.1. ст.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, ЗУ «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Як визначено п.23.1. ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.1. ст.27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пункт 27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.39.1. ст.39 Закону М(Т)СБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у М(Т)СБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідності до п/п. а) п.41.1. ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

В силу п.34.1. ст.34 зазначеного Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно підпункту «г» п.35.1. ст.35 наведеного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися крім іншого: інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

Відповідно до положень ст.38 п. 38.2. Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Такий висновок викладено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2019 року у справі № 185/5812/16-ц (провадження № 61-33282св18) та в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 523/8003/16-ц (провадження № 61-22313св18).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, матеріалами справи доводиться, що 20.11.2017 року М(Т)СБУ було компенсовано ОСОБА_4 38 400 грн витрат на поховання ОСОБА_3 , що було здійснено до добровільного відшкодування завданої шкоди винною особою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, отже виплата позивачем 19.03.2018 року відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 115 200 грн (а.с.45,т.1) не могла мати місце, оскільки у відповідності до ч.4 ст.25 ЦК України ОСОБА_4 втратила правоздатність в силу вимог закону й не могла отримати вказане відшкодування, а виплата вказаних коштів могла відбутися іншим особам лише після заміни потерпілої сторони або встановлення кола її спадкоємців.

В подальшому, 10.01.2018 року винуватцем ДТП ОСОБА_1 в добровільному порядку було компенсовано моральну та матеріальну шкоду доньці загиблого ОСОБА_2 в сумі 150000 грн (а.с.82-83,т.1), яка була потерпілою у кримінальній справі (а.с.6-7,т.1), що спростовує доводи М(Т)СБУ про відшкодування виключно моральної шкоди.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що у М(Т)СБУ були наявні підстави для відшкодування витрат на поховання 38 400 грн потерпілій особі, крім того на час їх виплати, винна особа такі витрати не відшкодувала, а тому вони підлягають компенсації в порядку регресу з ОСОБА_1 .

Про те, що стосується регламентної виплати у розмірі 115 200 грн від 19.03.2018 року, то така сплачена позивачем вже померлій особі безпідставно та після компенсації шкоди винуватцем ДТП, з порушенням ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає вимоги до заяви, що свідчить про обов`язок перевірки з боку М(Т)СБУ всіх обставин для можливості сплати відшкодування, а тому в цій частині в позовній вимозі слід відмовити.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи, належним чином не перевірив доказами доводи позовної заяви, через що невірно визначив розмір відшкодування в порядку регресу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, як таке, що ухвалене з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про задоволення позову на загальну суму 38 400 грн, що становить 25% від ціни такого позову (153 600 грн).

З виписки про зарахування судового збору вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1921 грн (т.1 а.с.1).

З платіжного доручення від 18 березня 2021 року вбачається, що позивач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 2881,50 грн (т.2 а.с.8).

Всього позивач сплатив судовий збір в сумі 4802,50 грн.

З урахуванням того, що судом першої інстанції було задоволено позов на 2,34%, а судом апеляційної інстанції на 22,66% та визначено до сплати суму, яка складає 25% від ціни позову, таким чином за подання позовної заяви слід стягнути 25% від сплаченого судового збору, що складає 480,25 грн, а за подання апеляційної скарги 22,66% від сплаченого судового збору, що складає 652,95 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України задовільнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року в частині стягнутої суми змінити, визначивши до стягнення 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судові витрати в розмірі 1133 (тисячу сто тридцять три) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/