Провадження № 2/522/2282/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за договором позики у розмірі 100 000,00 доларів США, за курсом НБУ складає 2 811 000,00 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 10 510,00 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що 15 листопада 2016 року відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 в борг грошову суму в розмірі 100 000,00 доларів США, яку зобов`язався повернути у строк до 15 травня 2020 року, про що ОСОБА_2 написав відповідну розписку.

Посилаючись на те, що на час подання позовної заяви відповідач борг не повернув, від повернення боргу всіляко ухиляється, причини неповернення боргу не пояснює, позивач просив про задоволення позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року у справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження с призначенням підготовчого судового засідання на 04 грудня 2020 року.

У підготовче судове засідання 04 грудня 2020 року учасники справи не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року справа призначена до судового розгляду по суті на 17 березня 2021 року. У судове засідання 17 березня 2021 року учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності. Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про визнання позову у повному обсязі та просив розглянути справу його у відсутності. Справа відкладена розглядом на 27 травня 2021 року о 11 год. 00 хв.

У судове засідання 27 травня 2021 року учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Справа відкладена розглядом на 10 серпня 2021 року о 11 год.00 хв.

10 серпня 2021 року у судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст.1049 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передавати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки та інші письмові докази, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Копія розписки ОСОБА_3 від 15 листопада 2016 року, що міститься в матеріалах справи про отримання в борг у ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 100 000,00 доларів США у строк до 15 травня 2020 року не може бути визнана письмовою формою правочину, оскільки розписка не підписана обома сторонами та її зміст не містить погодженої дії обох сторін.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

За таких обставин, суд, вважає, що доказів, які б підтверджували укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики у письмовій формі, не надано, а відтак, відсутні правові підстави стверджувати, що між сторонами мав місце договір позики грошових коштів на підставі розписки.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що копія боргової розписки від 15 листопада 2016 року не підписана обома сторонами та її зміст не містить погодженої дії обох сторін, а тому не може бути визнана письмовою формою правочину, визначеної ст. 207 ЦК України, відсутні правові підстави для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4,7,12,13,76,77,78,79, 81, 245,258, 259, 265,354 ЦПК України ,суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 19 серпня 2021 року.

Суддя Ю.Б. Свячена