ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4020/21 Справа № 203/4574/20 Головуючий у першій інстанції: Колесніченко О. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційним скаргам Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича про результати перевірки законності виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даною скаргою, посилаючись на те, що на примусовому виконанні АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №62593473 з примусового виконання виконавчого листа №203/3828/19, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття дитини. Начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області безпідставно визнав квитанції і чеки з вказаним призначенням платежу «финансовая помощь на ребенка» такими, що не підтверджують виконання аліментних зобов`язань і не підлягають врахуванню в рахунок призначених з 24 жовтня 2019 року аліментів за рішенням суду, оскільки вказані виплати проводились ним саме в порядку добровільного виконання обов`язку з утримання дитини в період судового розгляду спору про стягнення аліментів, які за своєю суттю і є наданням утримання дитини, з тим, щоб в подальшому уникнути великої заборгованості у разі стягнення таких платежів з нього. Будь-які інші правовідносини у нього з ОСОБА_4 відсутні, щоб давало підстави вважати сплачені в цей період кошти на інші цілі, а питання понесення додаткових витрат на дитину взагалі ні судом, ні з ОСОБА_4 ніколи не вирішувалось. Тому скаржник просив:

визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича №18/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №62593473;

зобов`язати заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича поновити порушене право боржника у виконавчому провадженні №62593473.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року скаргу задоволено частково. Визнано неправомірною постанову заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. №108/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №62593473 та зобов`язано вказану посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення, встановлені судом у даній ухвалі. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги (а.с. 7-15 т.2).

Із апеляційною скаргою звернулась також ОСОБА_1 , в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги (а.с. 202-216 т.1).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і змісту скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та зміни оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.

Місцевим судом встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі №203/3828/19 рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 січня 2020 року скасовано; позов ОСОБА_1 , задоволено; постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2019 року і до повноліття (а.с. 140-142 т.1).

14 липня 2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання вказаної постанови апеляційного суду видано виконавчий лист № 203/3828/19 (а.с. 125 т.2).

20 липня 2020 року постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюс А.О. відкрито виконавче провадження №62593473 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

В ході примусового виконання державним виконавцем встановлено місце роботи боржника в ТОВ «СТС Трейд», куди 24 липня 2020 року направлена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника, 04 серпня 2020 року накладений арешт на рахунки боржника, а 05 серпня 2020 року на підставі заяви боржника встановлені доходи боржника, здійснений перерахунок заборгованості та встановлена її відсутність, після чого постановою державного виконавця від 06 серпня 2020 року знято арешт з коштів боржника.

Постановою начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченка С.І. від 20 серпня 2020 року щодо здійснення перевірки виконавчого провадження №62593473 з виконання виконавчого листа №203/3828/19 від 14 липня 2020 року визнано дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції у м. Дніпрі Меюса А.О., на виконанні у якої знаходилось вказане виконавче провадження, такими, що вчинені без суттєвих порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки розрахунок заборгованості проведений з урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.27-28 т.1).

13 жовтня 2020 року вказане виконавче провадження передане державному виконавцю Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісовій А.М., яка здійснила розрахунок заборгованості по аліментам станом на 30 вересня 2020 року, визначивши борг у сумі 2831,89 грн. та 26 жовтня 2020 року внесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. від 21 жовтня 2020 року на скарги стягувача ОСОБА_1 постановлено провести перевірку матеріалів виконавчого провадження №62593473 та витребувано це виконавче провадження з АНД відділу ДВС.

Постановою заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука Олександра Андрійовича №108/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №62593473:

- дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюса А.О. визнано такими, що вчинені з порушенням ч.5 ст. 26, ч.1 ст. 28, ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень та п.2 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження;

- дії державного виконавця АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Меюса А.О. Лісової А.М. визнані такими, що вчинені з порушеннями п.4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- дії начальника Шевченка С.І. АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) визнано такими, що вчинені з порушенням норм ст. 74 Закону України « Про виконавче провадження», п.5 Розділу V та розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- скасовано постанову начальника АНД відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шевченка С.І. про проведення перевірки провадження від 20 серпня 2020 року та зобов`язано вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність до вимог чинного законодавства;

- встановлено строк для звітування про вжиті заходи до 20 листопада 2020 року (а.с.32-36 т.1).

Вказаною вище постановою встановлено, що державний виконавець Меюс А.О., отримавши виконавчий лист 16 липня 2020 року, винесла постанову про відкриття виконавчого провадження лише 20 липня 2020 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», та в порушення ч.1 ст. 28 Закону матеріали виконавчого провадження не містять доказів направлення боржнику цієї постанови рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням. Одночасно встановлено, що виконавче провадження передане іншому державному виконавцю цього відділу ДВС (Лісовій А.М.) в порушення вимог п.5 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка також не в повному обсязі і не вчасно вносила документи до АСВП в порушення вимог п.2 розділу IV Положення про АСВП.

Крім того, вказана постанова містить висновки про те, що при проведенні розрахунку заборгованості і державним виконавцем Меюсом А.О., і державним виконавцем Лісовою А.М. порушені вимоги ч.1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4 Розділу IV Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки вказаними державними виконавцями прийняті до уваги платежі боржника за період з жовтня 2019 року по липень 2020 року з вказівкою про призначення платежів «финансовая помощь на ребенка», що стало підставою для визнання їх дій такими, що не відповідають цим вимогам Закону та скасування постанови начальника АНД відділу ДВС від 20 серпня 2020 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частиною третьою статті 451 ЦПК України передбачено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 3 вказаної вище статті встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідно до ч. 1ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За правилами ч.3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до ч.ч.1-3 якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

звіту про здійснені відрахування та виплати;

квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

заяв та (або) розписок стягувача;

інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аліменти за змістом ст. 180, 181 СК України є коштами на утримання дитини, а батьки за домовленістю можуть брати участь в утриманні дитини в грошовій або натуральній формі.

З постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 червня 2020 року встановлено, що з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 звернулася у жовтні 2019 року та цією постановою аліменти з ОСОБА_2 присуджені з 24 жовтня 2019 року.

Також встановлено, що ОСОБА_2 з жовтня 2019 року по грудень 2019 року, тобто під час судового провадження у спорі про аліменти на дитину, здійснив наступні безготівкові перекази коштів отримувачу ОСОБА_1 з призначенням платежу «финансовая помощь на ребенка», про що свідчать дублікати чеків АТ КБ «Приватбанк», подані державному виконавцю та наявні у матеріалах справи:

02 жовтня 2019 року 3000,00 грн., 08 жовтня 2019 року 1000,00 грн., 09 жовтня 2019 року 3600,00 грн., 10 листопада 2019 року 4200,00 грн., 14 листопада 2019 року 1000,00 грн., 23 листопада 2019 року -1000,00 грн., 29 листопада 2019 року 4500,00 грн., 24 грудня 2019 року 1500,00 грн., 27 грудня 2019 року 3000,00 грн., загальним розміром 22800,00 грн. (а.с.17-19, 138-139 т.1).

Ухвалою Кіровський районний суд м. Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, у цивільній справі №203/4575/20 скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця задоволено частково,

визнано неправомірними дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни по внесенню відомостей про ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників та зобов`язано вказаного державного виконавця виключити відомості з цього реєстру про ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні №62593473;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 62593473 та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадження № 62593473 та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанов;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві полювання у виконавчому провадженні № 62593473 та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії у виконавчому провадженні №62593473 та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про арешт майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №62593473 та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №62593473 та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про розшук майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №62593473 та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову;

визнано неправомірною постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Лісової Анастасії Михайлівни від 24 листопада 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 у зв`язку з нарахованою станом на 31 жовтня 2020 року заборгованістю зі сплати аліментів на дитину в сумі 13690,89 грн. та зобов`язано державного виконавця в порядку поновлення прав боржника скасувати цю постанову. В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_2 в добровільному порядку надавав матері дитини ОСОБА_1 грошове утримання на сина ОСОБА_5 під час вирішення спору між батьками про стягнення аліментів за судовим рішенням; враховуючи непредставлення стягувачем ОСОБА_1 будь-яких доказів наявності між сторонами виконавчого провадження у вказаний вище період певної домовленості зі сплати ОСОБА_2 грошових коштів на інші цілі, окрім утримання спільного сина ОСОБА_6 , - колегія приходить до висновку, що здійснені з 24 жовтня 2019 року ОСОБА_2 платежі є коштами, сплаченими як обов`язок батька з утримання вказаної дитини, тобто в рахунок аліментів.

Зазначені обставини також встановлені ухвалою Кіровський районний суд м.Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, у справі №203/4575/20, яка набрала законної сили.

У вказаній вище ухвалі, зокрема, зазначено, що ОСОБА_2 з жовтня 2019 року по грудень 2019 року, тобто під час судового провадження у спорі про аліменти на дитину, здійснив наступні безготівкові перекази коштів отримувачу ОСОБА_1 з призначенням платежу «финансовая помощь на ребенка», про що свідчать дублікати чеків АТ КБ «Приватбанк», подані державному виконавцю та наявні у матеріалах справи: 02 жовтня 2019 року 3000,00 грн., 08 жовтня 2019 року 1000,00 грн., 09 жовтня 2019 року 3600,00 грн., 10 листопада 2019 року 4200,00 грн., 14 листопада 2019 року 1000,00 грн., 23 листопада 2019 року -1000,00 грн., 29 листопада 2019 року 4500,00 грн., 24 грудня 2019 року 1500,00 грн., 27 грудня 2019 року 3000,00 грн., загальним розміром 22800,00 грн. Таким чином, оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку на виконання зобов`язань з утримання дитини за вимогами ст. 180, ч.1 ст. 181 СК України надавав матері дитини ОСОБА_1 грошове утримання на сина ОСОБА_5 під час вирішення спору між батьками про аліменти судом, про що свідчить цільове призначення переказу у платіжних документах, то платежі, здійснені з 24 жовтня 2019 року є ні чим іншим як коштами, сплаченими в рахунок аліментів, хоч би і до постановлення остаточного судового рішення, з огляду на врахування сторонами аліментного спору, в тому числі і відповідачем ОСОБА_2 , правил визначення часу, з якого присуджуються аліменти за ст. 191 СК України, а тому підстави невраховувати здійснені з 24 жовтня 2019 року платежі на користь ОСОБА_7 за наведеними платіжними документами у державного виконавця були відсутні, у зв`язку з чим розрахунок заборгованості по аліментам, здійснений державним виконавцем станом на 31 жовтня 2020 року не відповідає вимогам ст. 195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», та п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Колегія також зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

За положеннями частин 1 та 2 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

З викладених вище норм права вбачається, що сплата грошових коштів на утримання дитини тим із батьків, хто проживає окремо, може бути як добровільна (в тому числі за домовленістю між батьками дитини), так і в примусовому порядку (якщо між батьками не вирішено питання утримання спільної дитини в добровільному порядку, без наявності спору та необхідності звернення до суду).

Колегія звертає увагу, що з позовом про стягнення аліментів ОСОБА_1 звернулась 24 жовтня 2019 року, тобто з цього часу у сторін існував спір щодо обов`язку батька з утримання спільного сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття та аліменти за рішенням суду присуджуються з дня пред`явлення позову (статті 191 СК України).

Отже, висновки постанови заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А.№108/2020 від 30 жовтня 2020 року про те, що державним виконавцем незаконно прийняті в розрахунок заборгованості платіжні документи з призначенням «финансовая помощь на ребенка» є помилковими і такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», та п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Суду не надано доказів наявності будь-яких інших грошових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 після розірвання між ними шлюбу за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2008 року, окрім спільних обов`язків по утриманню дитини ОСОБА_5 , у зв`язку з чим підстави вважати здійснені грошові перекази з вказаним призначенням платежів такими, що мають інше цільове призначення ніж утримання сина, відсутні.

Доводи апелянтів про те, що призначення платежу фінансова допомога на дитину не є аліментами, а є участю батька у додаткових витратах на дитину (лікування, комп`ютерні курси та інше) - є недоведеним та категорично заперечується боржником.

Згідно ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину визначається за рішенням суду та такі витрати зумовлені наявністю особливих обставин (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Проте, як встановлено судом, в судовому порядку спір про участь у додаткових витратах між Мягковими не вирішувався, таке рішення суду відсутнє, і наявність особливих обставин, які б зумовлювали такі додаткові витрати, як і фактичне існування та понесення цих витрат кимось з батьків, під час розгляду даної справи, не встановлено.

Посилання органу ДВС на те, що державним виконавцем могли бути враховані при розрахунку боргу лише платежі ОСОБА_2 з вказівкою у платіжних документах на призначення платежу як «аліменти», є безпідставним.

Як зазначено Дніпровським апеляційним судом у постанові від 23 червня 2020 року під час розгляду судом справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відповідач позов не визнавав. Тобто підстави виконувати судове рішення до його набрання законної сили були відсутні.

Однак вказана обставина не виключає фактичного часткового виконання батьком свого обв`язку з утримання дитини відповідно до вимог ст. 181 СК України у формі грошових переказів з відповідним призначенням платежу, що відповідно має враховуватись за період судового розгляду в рахунок призначених аліментів як стягнення грошового утримання дитини в примусовому порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, не приймається до уваги судом, оскільки оскаржується постанова в порядку здійснення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа, виданого судом у цивільній справі про стягнення аліментів.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як встановлено судом, посада начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) входить до структури державної виконавчої служби, оскільки Міністерство юстиції України, що має у своїй структурі Департамент державної виконавчої служби, має територіальні органи, серед яких Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), що має підпорядковані органи та установи, серед яких відділи державної виконавчої служби в областях (Дніпропетровській, Запорізькій, Кіровоградській), Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) якого очолює ОСОБА_8 і цією посадовою особою державної виконавчої служби винесене процесуальне рішення у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення місцевого суду загальної юрисдикції, ухваленого в порядку цивільного судочинства.

Отже, підстави для оскарження такої постанови в порядку адміністративного судочинства відсутні, з огляду на те, що порядок вирішення таких скарг визначений ЦПК України, та у даному випадку відсутні ознаки публічно-правового спору, а вказане питання віднесене до судового контролю за виконанням рішення у цивільній справі.

Також є безпідставними посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що оскільки при ухваленні постанови Дніпровським апеляційним судом не взято до уваги сплачені ОСОБА_2 протягом судового розгляду суми, то у державного виконавця не було підстав враховувати сплачені за жовтень-грудень 2019 року грошові кошти. Суд при вирішенні спору про стягнення аліментів не вирішує питання обчислення і перерахунку аліментів, а визначає з урахуванням обставин, передбачених ст. 181 СК України, їх розмір (у твердій сумі або у частці) згідно ст. ст. 183, 184 СК України та час з якого такі аліменти встановлюються для батьків і дитини згідно ст. 191 СК України, тоді як саме до повноважень державного виконавця (приватного виконавця) частина 3 ст. 195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» відносить обчислення розміру заборгованості, проведення індексації та взагалі визначає порядок стягнення аліментів. Тому державний виконавець, отримавши від боржника у відкритому виконавчому провадженні платіжні документи на підтвердження виконання ним обов`язку з утримання дитини за час, що охоплюється періодом, з якого присуджені судом аліменти, не мав підстав для неврахування цих сум при розрахунку заборгованості лише з тих підстав, що ці суми не досліджувались та не враховувались судом при ухваленні рішення щодо стягнення аліментів.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання неправомірною постанови заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. №108/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №62593473.

Разом з тим, зобов`язуючи заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. усунути порушення, встановлені судом в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції не конкретизував зміст певних дій, що належить вчинити зобовязані особі.

Крім того, як вбачається з прохальної частини скарги ОСОБА_2 , останній просив, зокрема, зобов`язати заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчука О.А. поновити порушене право боржника у виконавчому провадженні №62593473. Дана вимога є неконкретною та уточненою під час розгляду справи в суді першої інстанції не була.

Крім того, колегія дійшла висновку, що порушені права заявника у достатній мірі захищені шляхом ухвалення судового рішення про визнання неправомірною постанови заступника начальника Більчука О.А. №108/2020 від 30 жовтня 2020 року про результати перевірки законності виконавчого провадження №62593473.

Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги управління Міністерства юстиції про те, що у виконавчому провадженні дії вчиняються державним виконавцем, а не заступником начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який наділений повноваженнями щодо нагляду та контролю за додержанням законодавства щодо виконавчого провадження, зокрема, правильності, своєчасності та повноти вчинення виконавчих дій державними виконавцями у порядку, встановленому законом.

Тому, ухвала місцевого суду підлягає зміні шляхом виключення з другого абзацу резолютивної частини фрази: «та зобов`язати вказану посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення, встановлені судом у даній ухвалі».

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та часткової зміни ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року змінити, виключивши з другого абзацу резолютивної частини фразу: «та зобов`язати вказану посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення, встановлені судом у даній ухвалі».

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді