Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/4439/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О.В. розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

26.04.2021 року ОСОБА_1 подав вказану заяву, одночасно з пред`явленням позову, в якій просить вжити заходи забезпечення його позову до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на легковий автомобіль, зареєстрований на ОСОБА_2 марки NISSANE-NV 200, 2016 р.в., білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 29.12.2020 року зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС №3242 та на легковий автомобіль, зареєстрований на ОСОБА_2 марки MERSEDES-BENSVITO 109 CDI, 2007 р.в., сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 18.04.2013 року, зареєстрований в територіальному сервісному центрі МВС № 3242.

Заяву обґрунтовує тим, що він звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Предметом спору по даній справі є визначення прав та поділ спільного сумісного майна. 10.07.2010 року між ними зареєстрований шлюб, актовий запис № 617. Майно, набуте ними за спільні кошти, як подружжям за час шлюбу з 2010 року на сьогоднішній день є неподіленим та між ними не досягнуто згоди щодо його розподілу. Під час спільного проживання однією сім`єю були придбані два автомобіля, які зареєстровані на ім`я відповідача та майно, яке знаходиться в житловому приміщенні, де проживає відповідач. На його прохання надати документи на транспортні засоби та майно, що знаходиться у відповідача - остання відмовилась, змінила дверні замки у квартирі та не спілкується з ним та не бажає добровільного вирішити спір про поділ нашого спільно нажитого майна. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС у Київській області № 3242 від 01.04.2021 року №281, згідно Єдиного державного реєстру МВС станом на 01.04.2021 року за ОСОБА_2 зареєстровані 3 транспорті засоби. За час їхнього спільного проживання у шлюбі та спільні кошти подружжя ними було набуте наступне майно: легковий автомобіль, зареєстрований на відповідача, марки NISSANE-NV 200, 2016 р.в., білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 29.12.2020 року та легковий автомобіль, зареєстрований на відповідача, марки MERSEDES-BENSVITO 109 CDI, 2007 р.в., сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 18.04.2013 року.З моменту окремого проживання, а саме з січня 2021 року існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки з січня 2021 року між ним та ОСОБА_2 виникають сварки та відповідач весь час погрожує автомобілі відчужити. Крім того, саме у його дружини зберігаються оригінали свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, де вона записана єдиним власником. Тому, вважає, що на даний час існує реальна загроза, у вигляді можливості відчуження ОСОБА_2 спірного майна третім особам, що може утруднити виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Забезпечення позову відповідає позовним вимогам, оскільки заявлені вимоги про поділ спільного майна подружжя, крім того, саме такий захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та не спричинить збитків для відповідача, тому, що заходами забезпечення позову відповідач не обмежується у самостійному користуванні спірним майном (не порушуються його права). Вважає, що станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки предметом спору між ним і ОСОБА_2 є вирішення питання про право власності саме на те майно, на яке він просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

При вирішенні питання щодо забезпечення позову суд виходить з наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Так, предметом позову ОСОБА_1 є поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме легкового автомобіля, марки NISSANE-NV 200, 2016 р.в., білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 29.12.2020 року та легкового автомобіля, марки MERSEDES-BENSVITO 109 CDI, 2007 р.в., сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 18.04.2013 року.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так, відповідно до Єдиного державного реєстру МВС станом на 01.04.2021 року за ОСОБА_2 зареєстровані транспорті засоби: легковий автомобіль, марки NISSANE-NV 200, 2016 р.в., білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 29.12.2020 року та легковий автомобіль, марки MERSEDES-BENSVITO 109 CDI, 2007 р.в., сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 18.04.2013 року, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру МВС у Київській області № 3242 №281від 01.04.2021 року.

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог (поділ спільного майна подружжя, а саме спірних автомобілів), суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності на вказане майно і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Спосіб забезпечення позову, про застосування якого просить заявник, є співмірним, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні автомобілі, жодним чином не позбавляє власника права володіння ними. Також, арешт на автомобілініяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном.

Крім того, згідно п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, характер спірних правовідносин, вагомість поданих доказів та виходить з висунутих у вказаній справі позовних вимог, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення чи невиконання можливого рішення суду, вважає, що вимога про накладення арешту на зазначені транспортні засоби, підлягає до задоволення.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності саме на те нерухоме майно, на яке позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, задовольнити.

Накласти арешт на легковий автомобіль марки NISSANE-NV 200, 2016 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 29.12.2020 року, в територіальному сервісному центрі МВС №3242, зареєстрований на ОСОБА_2 та на легковий автомобіль марки MERSEDES-BENSVITO 109 CDI, 2007 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , дата реєстрації 18.04.2013 року, в територіальному сервісному центрі МВС № 3242, зареєстрований на ОСОБА_2 .

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Боржник: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала складена 28.04.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко