Номер провадження: 22-ц/813/2947/21
Номер справи місцевого суду: 522/3388/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 4, 4-А" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4, 4-а» до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання привести дах до попереднього стану, -

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

27.02.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4, 4-а» до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання привести дах до попереднього стану.

Згідно обґрунтування позовних вимог, 16.07.20207 року в будинках за адресою АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4, 4-а». Відповідачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 283, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мірошниченко О.М., 05.12.2018 року, є власником квартири АДРЕСА_2 , заг. пл. 196,3 кв.м. Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.12.2018 року відповідачка звернулась до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Гани Валеріївни із заявою про державну реєстрацію права власності, до якої було додано відповідний договір купівлі-продажу, серія та номер 283 від 05.12.2008 року, технічний паспорт від 12.12.2018 року та довідку №184366 від 12.12.2018 року, видану ТОВ «Пром-Строй ЛТД». Після проведення реєстрації площа квартири відповідачки збільшилась на 32,8 кв.м. та склала 229,1 кв.м..

Такі дії державного реєстратора вони вважають неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству. Посилались на те, що збільшення відповідачкою площі своєї квартири було незаконним та не могло бути здійснене без захоплення місць загального користування, що належать виключно усім співвласникам будинку. Посилались на те, що ОСОБА_1 ytзаконно захопила частину даху будинку, здійснює там ремонтні роботи та фактично включила частину даху до площі своєї квартири. При цьому, введення в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, площею 229,1 кв.м., не здійснювалося, а отже і державний виконавець не міг здійснити реєстрацію майна не прийнятого в експлуатацію у відповідності до законодавства. Також вважають, що державним реєстратором було порушено норми ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки ним здійснено реєстрацію права власності за відповідачкою на підставі явно незаконних документів та на підставі інформації, що не відповідає дійсності. За викладених обставин, вважає, що є обґрунтовані підстави вимагати від ОСОБА_1 приведення за власні кошти даху будинку АДРЕСА_3 до попереднього стану на момент здачі будинку в експлуатацію, а також визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни №44599844 від 13.12.2018 року, яким змінено загальну площу квартири НОМЕР_2 з 196,3 кв.м. на 229,1 кв.м..

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4, 4-а» (, місцезнаходження м. Одеса, вул. Довженка, буд. 4,4-а) до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни (місцезнаходження Одеська обл.., Подільський р-н, с. Куяльник, вул. Куяльницька, буд. 26-а), ОСОБА_1 ( РНОКППНОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_5 ) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання привести дах до попереднього стану - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що будь-яких доказів неправомірності здійсненою за відповідачем реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 представником позивача до суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, представником Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 4, 4-А" - адвокатом Поповим Максимом Миколайовичем подано апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої, позивач просить суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року скасувати, та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4, 4-а» до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання привести дах до попереднього стану - задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2020 року незаконним у зв`язку з тим, що суд першої інстанції вирішив справу всупереч нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що виникли між сторонами цивільно-правового спору.

Зазначає, що відмова суду у задоволенні позовних вимог є не вмотивованою та не обґрунтованою.

Суд першої інстанції не дотримався завдань, основних засад цивільного судочинства не виконав вимоги встановленні статтею 263, ч. 4 статті 265 ЦПК України.

Позивач зазначає, що за клопотанням представника позивача до матеріалів справи було долучено копію технічного паспорту на громадський житловий будинок АДРЕСА_3 , з якого вбачається наявність технічних характеристик приміщення, за рахунок якого було збільшено площу квартири відповідачки за позовом.

Апелянт звертає увагу суду на те, що жодних додаткових угод до договору купівлі-продажу серія та номер 283, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мірошниченко О.М. 05.12.2018 року сторони не вносили.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.12.2020 року під головуванням судді Князюка О.В. провадження у справі за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 4, 4-А" подану через представника - адвоката Попова Максима Миколайовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Довженка, 4, 4-а» до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Сосніної Ганни Валеріївни, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання привести дах до попереднього стану було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.12.2020 року справу призначено до розгляду на 13.05.2021 року на 11:15 год.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.05.2021 року витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» (Код ЄДРПОУ 011, м. Одеса, вул. Троїцька/25; Пушкінська, 39) належним чином засвідчену копію інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Витребувано з ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД» (Код , місцезнаходження: 65005, місто Одеса, вулиця Балківська, будинок 120/1) належним чином засвідчені копії матеріалів технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1

19.08.2021 року в судове засідання з`явився представник позивача - Попов М.М. , апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити в повному обсязі.

19.08.2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява, відповідно до якої, відповідачка просила суд апеляційної інстанції проводити судове засідання за її відсутності.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

З довідки №184366 від 12.12.2018 року, виданої ТОВ «Пром-Строй ЛТД», вбачається, що згідно проведеної технічної інвентаризації квартири були виявлені технічні помилки, а саме при попередній інвентаризації не були враховані підсобні приміщення, а також площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень, і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (124).

Згідно листа Департаменту архітектури та містобудування від 24.07.2019 року (а.с.24), дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування реконструкції тераса та/або реконструкції квартири АДРЕСА_2 , не значиться.

При цьому, суд вбачає, що право власності із переобладнанням та збільшенням площі квартири НОМЕР_2 було зареєстровано ще в 2010 році, про що свідчить наявний у матеріалах справи технічний паспорт від 23.03.2010 року на ім`я колишнього власника ОСОБА_3 (а.с.62-63).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСББ пред`явив позов з метою захисту свого права на користування частиною нежитловим приміщенням - даху, який згідно позовних вимог незаконно був приєднаний відповідачкою до площі своєї квартири 05.10.2018 року.

З наведеного слідує, що предмет доказування у даній справі відноситься до визначення статусу спірного приміщення, а отже і правомірність дій відповідачів щодо державної реєстрації права власності на нього.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та статтею 1п.2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче- огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частинами першою та другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

У Рішенні від 9 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004, про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, комірки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Разом з тим, нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (стаття 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Із наведеного вбачається, що у житлових будинках можуть бути як допоможні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні, художні майстерні тощо).

У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19).

Отже, відповідно до статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом приведення самочинної будівлі у попередній стан у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною сьомою статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 152 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) встановлено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Статтями 357, 358, 363 ЦК України презюмується, що всі співвласники майна мають рівні права в користуванні майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, й усі дії, пов`язані з поділом/виділом цього майна мають бути колегіальними і здійснюватись на підставі нотаріально посвідченого договору.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав, урегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також прийнятим на його виконання Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Обов`язки державного реєстратора, яким також є нотаріус, при здійсненні реєстраційних дій, визначені у статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою реєстратор зобов`язаний, зокрема: встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевірити відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; перевірити наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 3, 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування, на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З довідки №184366 від 12.12.2018 року, виданої ТОВ «Пром-Строй ЛТД», зазначено, що згідно проведеної технічної інвентаризації квартири були виявлені технічні помилки, а саме при попередній інвентаризації не були враховані підсобні приміщення, а також площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень, і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (124).

Згідно листа Департаменту архітектури та містобудування від 24.07.2019 року (а.с.24), дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування реконструкції тераса та/або реконструкції квартири АДРЕСА_2 , не значиться.

При цьому, суд вбачає, що право власності із переобладнанням та збільшенням площі квартири НОМЕР_2 було зареєстровано ще в 2010 році, про що свідчить наявний у матеріалах справи технічний паспорт від 23.03.2010 року на ім`я колишнього власника ОСОБА_3 (а.с.62-63).

Отже, вже станом на 2010 році площа квартири не відповідала технічній документації ОСББ.

При цьому, паспорт від 12.12.2018 року, виготовлений на ім`я ОСОБА_1 (а.с.127-130), не містить будь-яких технічних відхилень від технічного паспорту від 23.03.2010 року, даний паспорт містить таку ж саму конфігурацію, будь-яких нових чи змінених надбудов технічний паспорт відповідача не містить.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зі сторони позивача достеменними та беззаперечними доказами не доведено того факту, що відповідачкою була здійснена реконструкція власної квартири із захоплення площі приміщення загального користування - даху. Таким чином, факт здійснення відповідачкою самочинного будівництва позивачем суд вважає недоведеним.

В поданій апеляційній скарзі позивач посилається відповідно на ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення суду) та зазначає, що державним реєстратором було здійснення оскаржувану дію всупереч вимогам закону, оскільки виправлення помилки впливає на права третіх осіб.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апелянтом не надано будь-яких доказів на підтвердження вищевказаних доводів.

При цьому, представником позивача не надано будь-який технічних характеристик приміщення, за рахунок якого нібито було збільшено площу квартири відповідачки.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких інших доказів неправомірності здійсненою за відповідачем реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 представник позивача до суду як першої так і апеляційної інстанції не надав.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, та не погодженням з висновками суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, на підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Довженка 4, 4-А" - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 серпня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова