ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2021 року

м. Харків

справа №63844/10464/20

провадження №22-ц/818/4049/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фангарант Груп"»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року, постановлене у складі судді Цвіри Д.М.,

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фангарант Груп"» (далі - ТОВ «ФК "Фангарант Груп"») звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 17999,87 грн.

Позов обґрунтований невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, відповідно до умов укладеного між ним, як клієнтом, та ФОП ОСОБА_3 , як постачальником, договору №4 від 04.09.2019 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, а саме щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 17999,87 грн., що складається з: суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару - 10909,01 грн. та штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору - 7090,86 грн. Позивачем зазначено, що 04.09.2019 між ФОП ОСОБА_3 , як постачальником, та ОСОБА_1 , як клієнтом, в електронній формі, що згідно із пунктом 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору в письмовій формі та підписаного власноручно, був укладений договір №4 від 04.09.2019 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, згідно із п. 8.1 якого, клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах цього договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання цього договору всі існуючі і майбутні права постачальника за цим договором відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВ «ФК «Фангарант Груп»). Пунктом 9.1 вказаного договору визначено, що якщо за умовами пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання цього договору клієнтом та постачальником. У разі якщо момент підписання цього договору не співпадає у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг), клієнт може отримати товари (послуги) на підставі іншого первинного документа (накладної або акту). При цьому датою отримання клієнтом товарів (послуг) вважається дата підписання клієнтом відповідного первинного документа (накладної або акту). Підпис клієнта на цьому договорі та/або накладній (акті) свідчить про отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації. За умовами указаного договору відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Samsung Galaxy S9 SM-G960 256GB black (26508SK)», встановленою вартістю 16363,53 грн. Передача товару відповідачу засвідчена підписом відповідача на договорі. Умовами пакету фінансування передбачено: платіж при отриманні товару (від загальної суми платежів) - 2727,26 грн., кількість місячних платежів (крім першого): 5, розмір місячних платежів: щомісяця рівними частинами в розмірі 2727,26 грн. Станом на 21.07.2020 відповідач прийнятих на себе зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару не виконав, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість на загальну суму 17999,87 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року позов ТОВ «ФК "Фангарант Груп"» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК "Фангарант Груп"» заборгованість за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ №4 від 04.09.2019 у сумі 17999,87 грн. та судовий збір у сумі 2102 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що договір №4 від 04.09.2019, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» становить собою домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами вказаного договору. Підписання указаного договору та ознайомлення з його умовами відповідачем не заперечується; у відзиві на позовну заяву ним зазначено, що після укладання договору ним були сплачені грошові кошти та він очікував отримати бажану річ. Тобто, позивачем були вчинені дії на виконання умов укладеного договору. Суд дійшов висновку, що оскільки доказів отримання відповідачем товару (послуги) на підставі іншого первинного документа (накладної або акту), що свідчило б про те, що момент підписання цього договору не співпадає у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг), - матеріали справи не містять та відповідачем не надано, отже момент підписання договору співпадав у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг). Відповідачем жодних доказів на підтвердження/доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, ним не надано. Доказів визнання договору №4 недійсним, нікчемності правочину чи будь-яких заперечень з боку відповідача, зокрема, як споживача, з приводу неналежного виконання умов договору іншою стороною, матеріали справи не містять. Суд вважав, що решта доводів відповідача не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують наведених висновків. ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за договором отримання товару на умовах лізингу. Відповідач не надав суду доказів на спростування розміру заборгованості, розрахованого позивачем. На підставі викладеного суд вважав, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати в повному обсязі, справу направити на новий розгляд.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховані висновки Верховного Суду. Судом зазначено про неявку відповідача у призначені судові засідання, залишивши при цьому поза увагою лист керівника апарату суду від 02.12.2020 вх.№ 60909, згідно якого через скрутне матеріальне становище суду знаки поштової оплати використано повністю, що унеможливлює направлення в тому числі судових повісток. Узв`язку з неотриманням судової повістки відповідач був позбавлений можливості приймати участь у судовому засіданні, викласти дійсні обставини справи та навести власну позицію, висловити заперечення, а також приймати участь під час судового розгляду справи, що призвело до винесення незаконного рішення. Також суд першої інстанцій неправильно тлумачив положення статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» та дійшов помилкового висновку, що момент укладення договору лізингу на відстані між ФОП ОСОБА_3 , позивачем та апелянтом є доказом безпосередньої передачі/вручення товару апелянту або перевізнику. Неправильність таких тлумачень підтверджується положеннями ЗУ «Про фінансовий лізинг», де зазначено, що момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар визначається згідно з положеннями Цивільного кодексу (далі - ЦК) України про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено цим Законом. Умовами договору не встановлено умови та порядок вручення товару, а саме не зазначено чи вручив ФОП ОСОБА_3 апелянту товар особисто, чи передав товар перевізнику, переслав засобами поштового зв`язку або здійснив відчуження без зобов`язання доставки.Отже, ФОП ОСОБА_3 та позивач не надали до суду жодного належного та допустимого доказу вручення апелянту майна у момент укладення договору лізингу на відстані, а також після укладення такого.

Також Суд першої інстанцій неправильно тлумачив положення статті 806 ЦК України та дійшов помилкового висновку, що під час укладення договору лізингу на відстані ФОП ОСОБА_3 мала відповідний товар та володіла правом власності на цей товар або придбала його та набула право власності на цей товар. Неправильність таких тлумачень підтверджується положеннями частини 2 статті 1 Закону України «Про лізинг», згідно якої за договором лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Документами, які підтверджують наявність або купівлю ФОП ОСОБА_3 товару для виконання умов договору прямого лізингу є договір-купівлі продажу (ст. 655 ЦК України), квитанція (ст. 662 ЦК України), товаро-транспортна накладна (ст. 909 ЦК України), інший документ, який відповідно до норм цивільного законодавства підтверджує наявнійсть або набуття ФОП ОСОБА_3 відповідного права власності на вказаний товар.

Суд першої інстанцій неправильно тлумачив положення частини 1 статті 203 ЦК України та дійшов помилкового висновку, що договір може містити умови, які відмінні від вимог чинного законодавства. Строк лізингу не може бути меншим одного року. Умовами договору відступлення право вимоги не можна змінювати умови договору прямого лізингу. Натомість судом встановлено, що умови договору прямого лізингу встановлюють обов`язок апелянту подати через ФОП ОСОБА_3 (постачальника та лізингодавача в одній особі) позивачу заяву, яка обов`язково повинна містити інформацію про клієнта, інформацію про постачальника, обраний пакет фінансування, перелік товарів (їх комплектацію), послуг, а також інші дані на вимогу Процесинг-центра. Зміст вимог до заяви передбачає умовами договору лізингу про наявність попередньої домовленості між апелянтом та ФОП ОСОБА_3 .

Крім того, суд першої інстанцій неправильно тлумачив положення частини 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України та дійшов помилкового висновку, що покликання на умови пунктів 4.2, 4.12 договору є достатнім доказом подання апелянтом заявки з інформацією про клієнта, постачальника, обраний пакет фінансування, перелік товарів (їх комплектацію), послуг, а також інші дані на вимогу Процесинг-центра підписання договору.

Директором ТОВ «ФК "Фангарант Груп"» подано відзив на апеляційну скаргу, яким він просить постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.04.2021 без змін.

Відзив обгрунтовано тим, що 01.08.2018 позивач в особі директора Деревка Юрія Олексійовича, який діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ФОП ОСОБА_3 з іншої сторони уклали договір № про участь постачальника в системі ПлатиПізніше™ (факторингу). Відповідно до п. 1.1. цього договору, постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає позивачу права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за Договорами з клієнтами, а позивач здійснює факторингове фінансування відступлених постачальником позивачу прав разом з усіма правами вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів на надання послуг. Сторони домовились при цьому діяти відповідно до Правил участі постачальника в системі ПлатиПізніше™, поточна редакція яких діє згідно наказу №05/02-18 від 05.02.2018, які затверджуються позивачем та є невід`ємною частиною договору №.

04.09.2019 між ФОП ОСОБА_3 (далі - Постачальник) та апелянтом було укладено договір №44 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ (далі - Договір). Цей Договір укладено в електронній формі, що згідно п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору в письмовій формі та підписаного власноручно. Розділ 5 Правил «Порядок укладення договору за допомогою електронного підпису» встановлює та роз`яснює процедуру та порядок укладення договору за допомогою електронного підпису. Договір було укладено шляхом використання електронного підпису. При цьому, Клієнт добровільно ознайомився з Правилами та підписав Договір. В разі, якщо Клієнт не поставить відповідну відмітку про ознайомлення його з Правилами, йому не буде доступний Договір для ознайомлення та підписання, і на цьому етапі підписання Договору стає неможливим. Отже, оскільки Договір Клієнтом все ж таки підписаний, безсумнівним є попереднє ознайомлення Клієнтом з текстом Правил. Таким чином, договір №4 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію» та підписаний ОСОБА_1 шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у повній відповідності до спеціального законодавства та у спосіб та порядок, визначений Правилами, ст. 12 закону та п. 13.4. Договору. Підтвердженням факту укладення даного Договору апелянтом є зазначення в Договорі всієї необхідної та передбаченої законом інформації про нього, а саме його особистих даних: серія і номер паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання; розрахункова загальна сума платежів, строк Договору, плата за користування товаром та відповідальність за порушення умов Договору (п. 12 Договору), а також існування самого тексту договору у апелянта, який згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є оригіналом такого договору. На виконання вимог даного Закону позивачем на своїй сторінці в мережі інтернет на сайті https:www.dogovor.paylate.com.ua розміщено публічну пропозицію (договір оферти), який є публічним договором в розумінні ст. 633 ЦК України. Умовами спірного договору визначено, що клієнт виконує дії, передбачені даною офертою, зокрема шляхом подання заявки на сайті товариства https: www.dogovor.paylate.com.ua. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором, що відповідає п. 13.4. Договору. При цьому, на виконання умов Договору в день його укладання апелянтом було здійснено платіж по оплаті вартості отриманого товару в розмірі 2727,26 грн., а також 20.10.2019 сплачено частину суми існуючої заборгованості в розмірі 2727,26 грн., згідно графіку платежів, який зазначений в Договорі, що свідчить про визнання апелянтом факту укладання Договору та отримання товару за таким договором. Вказані обставини спростовують доводи апелянта про те, що він не отримував товар за умовами оформленого Договору, адже він фактично оформив його відповідно до визначеної Правилами процедури (п. 5.6-5.10 Правил), здійснив підписання Договору з застосуванням одноразового ідентифікатора та користується наданим товаром.

Також представник позивача вказує, що станом на дату звернення до суду з позовною заявою, Договір №4 є чинним та має виконуватися сторонами. Однією з обов`язкових умов визнання Договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів апелянта. Апелянт не звертався до суду з позовною заявою щодо визнання Договору недійсним в цілому, а тому він є чинним на даний момент і має виконуватися сторонами в повному обсязі відповідно до його умов та положень чинного законодавства України.

Решта доводів апелянта, за переконанням представника позивача, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують наведених висновків.

Апелянт належним чином не виконував зобов`язання за Договором. Також ним не надано суду доказів на спростування розміру заборгованості, підтвердження/доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову.

На підставі викладеного представник позивача вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке повністю відповідає діючому законодавству України.

Представник відповідача подав до суду відповідь на відзив, в якій вказує, що позивач у відзиві на апеляційну скаргу стверджує, що доказом передачі/вручення у користування апелянту визначеного майна є договір. Інших доказів на підтримку власної позиції ним не надано. Судом першої інстанції під час розгляду справи таких доказів не здобуто. Умовами Договору не визначено вид та форма документу, який буде визнаний сторонами як належний та допустимий доказ безпосереднього передання, вручення та отримання стороною договору визначеного майна. Такими доказами можуть бути будь-які первинні документи, які не тільки підтверджують факт отримання товару апелянтом, а також відображають факт руху такого товару (наприклад зі складу підприємця на склад відправника, або перевізника, тощо). Позивач на підтримку власної позиції окрім спірного договору не надав жодного належного та допустимого доказу вчинення дій, які передбачені умовами договору прямого лізінгу. Суд першої інстанції під час розгляду справи не витребував у позивача жодного доказу передачі, вручення у користування майна за умовами цього договору, що призвело до винесення незаконного судового рішення. У разі невиконання лізінгодавцем умов договору прямого лізінгу щодо передачі товару вбачється, що умови договору лізінгу лізінгодавцем не виконані. У зв`язку із непередачею лізіногдавцем лізінгоодержувачу у користування майна - телефону, договір №4 від 04.09.2019 не спрямований на реальне виникнення умов прямого лізінгу. На підставі викладеного вважає, що через невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань щодо передачі, вручення у користування визначеного договором майна такий договір є нікчемним в силу закону, але суд першої інстанції в порушення висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах задовольнив позов.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї та відповіді на відзив колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами справи, що 04.09.2019 між ФОП ОСОБА_3 як постачальником та ОСОБА_1 як клієнтом в електронній формі укладений договір №4 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, який підписаний відповідачем шляхом ідентифікації та використання ним електронного цифрового підпису (а.с. 6).

Товаром/послугою згідно п. 1 указаного договору є телефон мобільний Samsung Galaxy S9 SM-G960 256GB black (26508SK).

Відповідно до пунктів 2, 3 договору розрахункова загальна сума платежів - 16363,53 грн., у тому числі платіж при укладанні договору - 2727,26 грн. Пакет фінансування - 6 платежів.

Згідно п. 4 договору, умовами пакету фінансування є: вид договору: для товарів - прямий лізинг, для послуг - надання послуг з розстроченням платежів; платіж при укладенні договору (від розрахункової загальної суми платежів): 16,67%; кількість місячних платежів (крім першого) - 5; розмір і порядок оплати місячних платежів: щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору; перехід права власності на товари до клієнта - виплата всіх зобов`язань за договором.

У пункті 7 Договору зазначений Процесинг-центр - ТОВ «ФК «Фангарант Груп».

Пунктом 8 указаного договору визначено, що клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах цього договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання цього договору всі існуючі і майбутні права постачальника за цим договором відступаються на користь Процесинг-центра. Порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається цим договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу №05/02-18 від 05.02.2018 (далі - Правила), що є невід`ємною частиною цього договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті paylater.com.ua.

Пунктом 9 договору визначені умови отримання товарів (послуг), а саме: якщо за умовами Пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту: товарів (послуг) відбувається в момент підписання цього договору клієнтом та постачальником. У разі якщо момент підписання цього договору не співпадає у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг). Клієнт може отримати товари (послуги) на підставі іншого первинного документа (накладної або акту). При цьому, датою отримання клієнтом товарів (послуг) вважається дата підписання клієнтом відповідного первинного документа (накладної або акту). Підпис клієнта на цьому договорі та/або накладній (акті) свідчить про отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації. У разі якщо клієнт не отримав товари (послуги) або повернув товари (послуги) постачальнику протягом 14 календарних днів, клієнт зобов`язаний повідомити про це Процесинг-центр в семиденний строк, шляхом відправки повідомлення на адресу електронної пошти, зазначену в п. 7.1. Договору. Підписами на цьому договорі сторони засвідчують необхідність здійснення клієнтом оплати платежу при укладенні цього Договору у повному розмірі, передбаченому Пакетом фінансування, в строк до моменту фактичного отримання клієнтом товару.

Згідно підпункту 10.4.2 укладеного договору клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені Пакетом фінансування та цим договором.

Пунктом 12 указаного договору визначена відповідальність сторін. Так, сторони несуть відповідальність, встановлену цим договором, Правилами та чинним законодавством України. У разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів клієнт сплачує неустойку в розмірі 5% від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів клієнт сплачує неустойку в розмірі 10% від суми заборгованості за кожен місяць прострочення.

Відповідно до підпунктів 13.1, 13.2 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, якщо інше не встановлено в пакеті фінансування, цей договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо зобов`язання сторін за цим договором на кінець строку його дії не є погашеними. Цей договір припиняє свою дію в момент повного і належного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

Згідно з підпунктом 13.7 договору, клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше™ в редакції згідно наказу №05/02-18 від 05.02.2018, зміст Правил є зрозумілим для клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.

Пункт 14 указаного договору містить Графік сплати місячних платежів.

Договір підписаний ОСОБА_3 як постачальником та електронним підписом ОСОБА_1 як клієнта, з зазначенням, що цифровий підпис є аналогом власноручного підпису. Вказано, що договір укладено в електронній формі, що згідно пункту 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору в письмовій формі та підписаного власноруч.

Також договір містить дату і час складання: 04.09.2019, 12:02:39.

Матеріали справи містять Правила отримання товарів (надання послуг) в системі латиПізніше™ (нова редакція), затверджені наказом директора ТОВ «ФК "Фангарант Груп"» №05/02-18 від 05.02.2018.

Згідно пунктів 1.2-1.4 Правил, вони регулюють відносини між Процесинг-центром, постачальниками, клієнтами, які уклала договір на умовах цих Правил; встановлюють порядок та умови отримання клієнтами товарів і послуг у постачальників, розмір та порядок оплати платежів, строки розрахунків, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, інші умови, за якими сторони повинні дійти згоди для укладення та виконання договору відповідно до чинного законодавства України. Ці Правила є договором приєднання у розумінні статті 634 ЦК України. Підписанням договору клієнт приєднується до цих Правил. Вони є невід`ємною частиною кожного договору з моменту його укладання.

Розділами 4 та 5 Правил встановлений порядок отримання товарів і послуг та порядок укладення договору за допомогою електронного підпису.

Згідно пунктів 4.1, 4.2, 4.12 Правил для отримання товарів (надання послуг) у системі ПлатиПізніше™, клієнт подає заявку на отримання товарів (надання послуг) Процесинг-центру через постачальника, який є учасником системи ПлатиПізніше™. Заявка подається в довільній формі і обов`язково містить інформацію про клієнта, інформацію про постачальника, обраний пакет фінансування, перелік товарів (їх комплектацію), послуг, а також інші дані на вимогу Процесинг-центра. Заявка приймається до виконання постачальником після прийняття Процесинг-центром рішення про задоволення заявки.

Пунктом 4.14 Правил визначено, що якщо інше не вказано в договорі, підписання клієнтом договору засвідчує факт отримання товарів (надання послуг) в належній кількості, стані та в комплектності згідно умов договору, та без зовнішніх дефектів і інших недоліків.

Відповідно до п.п. 5.2, 5.3, 5.5, 5.7-5.9 Правил, сторони домовилися, що договір укладається в електронній формі на веб-сайті Процесинг-центра www.dogovor.paylate.com.ua. згідно статей 207, 639 ЦК України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію». У разі прийняття позитивного рішення по заявці клієнта, Процесинг-центр інформує клієнта шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці та/або шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні товарів (послуг) у системі ПлатиПізиіше™ містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, клієнт заходить на веб-сайт Процесинг-центра dogovor.paylale.com.ua. Здійснивши авторизований вхід до своєї облікової сторінки на веб-сайті Процесинг-центра, клієнт проходить ідентифікацію своєї особи, обравши на свій розсуд канал ідентифікації за допомогою сервісу BankID. Після чого ознайомлюється з цими Правилами, та ставлячи відповідну відмітку, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись положень цих Правил. Після ознайомлення з цими Правилами клієнт отримує доступ до договору в електронній формі. Даний договір є персоналізованим та містить усі істотні умови договору та персональні дані клієнта, з урахуванням цих Правил, Пакету фінансування та заявки клієнта. Клієнт підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами договору з моменту кліку по кнопці "ПІДПИСАТИ", яка розміщена в нижньому правому куті договору.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що відповідач не викликався в судові засідання, чим порушене його право на захист.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено статтями 128, 130 ЦПК України.

Частиною 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною 5 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_1 та його представник не були належним чином повідомлені про розгляд справи 13.04.2021. Відсутність сторони відповідача у судовому засіданні, призначеному на 13.04.2021, підтверджується довідкою від 13.04.2021, згідно якої всі учасники справи в судове засідання не з`явились (а.с. 67).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право відповідача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

На підставі викладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.04.2021 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до статті 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до статті 12 указаного Закону , якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

В силу частини 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Таким чином, договір №4 підписаний з використанням електронного підпису і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Викладене свідчить про те, що сторони договору №4 досягли згоди щодо його умов, зокрема і щодо того, що надання клієнту товару відбувається в момент підписання договору клієнтом та постачальником.

Доказів отримання відповідачем товару (послуги) на підставі іншого первинного документа (накладної або акту), що свідчило б про те, що момент підписання договору не співпадає у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг), - матеріали справи не містять, відповідачем таких доказів не надано, що свідчить про те, що момент підписання договору співпадав у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг).

З урахуванням наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами вказаного договору та отримання за ним товару, визначеного його умовами.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно підпункту 12.6 договору №4 від 04.09.2019, сторонами було обумовлено, що справи щодо захисту прав споживачів вирішуються в судах загальної юрисдикції згідно чинного законодавства України.

Доказів визнання вказаного договору недійсним, нікчемності правочину чи будь-яких заперечень з боку відповідача як споживача, з приводу неналежного виконання умов договору іншою стороною, матеріали справи не містять.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, станом на 21.07.2020 сума заборгованості ОСОБА_1 за договором №4 від 04.09.2019 становить 17999,87 грн. і складається з: суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару - 10909,01 грн., неустойки (штрафні санкції) - 7090,86 грн.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором а бо законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідач не надав доказів на спростування розміру заборгованості.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що договір №4 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, тобто його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Без проставлення клієнтом відповідної відмітки про ознайомлення його з Правилами, йому не був би доступний договір для ознайомлення та підписання. Таким чином, факт підписання договору відповідачем свідчить і про його попереднє ознайомлення з текстом Правил. Інакше договір про отримання товарів між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, зокрема і щодо того, що надання клієнту товару відбувається в момент підписання договору клієнтом та постачальником, що спростовує доводи апелянта про ненадання позивачем достатніх доказів на підтвердження отримання відповідачем визначеного договором товару. Доказів на підтвердження позиції апелянта матеріали справи не містять, відповідачем не надано доказів неотримання товару.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20).

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги спростовуються змістом укладеного договору №4 від 04.09.2019, а також Правил отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізнішеТМ, що є його невід`ємною частиною.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно платіжного доручення №9638 від 16.07.2020 ТОВ «ФК "Фангарант Груп"» при зверненні до суду першої інстанції сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн. (а.с. 1), який підлягає відшкодуванню відповідачем.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК "Фангарант Груп"» підлягають задоволенню, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги перерозподіру не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (, місцезнаходження: 04073, м. Київ, пр. Степана Бандери, 21 (Корпус В)) заборгованість за договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ №4 від 04.09.2019, у сумі 17999 (сімнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 87 коп., а також судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 1 вересня 2021 року

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді - І.В. Бурлака

- Н.П. Пилипчук