ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 629/2612/20

провадження № 22-ц/818/1060/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Укрхімтрансаміак»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Попова О.Г., в залі суду в місті Лозова Харківської області (повний текст судового рішення складено 19 жовтня 2020 року), -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, щосудом належним чином не з`ясовано чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників. ОСОБА_1 зазначає, що не з`ясовано факт тотожності посад заступника начальника та посади, яку він займав. Крім того, позивач вважає, що має переважне право на залишення на роботі у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП.

Державне підприємство «Укрхімтрансаміак» надало відзив на апеляційну скаргу, просило рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано вимоги законодавства України щодо попередження працівника про звільнення та обов`язку запропонувати йому всі наявні вакантні посади з дня попередження про звільнення до дня звільнення, тому звільнення ОСОБА_1 здійснене у відповідності до вимог закону. Крім того позивачем не надано належних доказів на підтвердження його переважного права на залишення на роботі.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 29 січня 2001 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду начальника лінійної дільниці №14 Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» (а.с.16 т.1).

З 31 травня 2018 року наказом № 51к позивач був переведений на посаду заступника начальника управління. Наказом від 27 вересня 2018 року погоджено зміни до штатного розпису керівників, фахівців та технічних службовців ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» (а.с.35 т.1), відповідно до яких посаду заступника начальника управління виведено зі штатного розпису та введено посаду заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу. З 01 листопада 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» (а.с.18 т.1).

27 листопада 2018 року Державним підприємством «Укрхімтрансаміак» прийнято наказ №226 «Про погодження структури та змін до штатного розпису ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» (а.с.34 т.1).

Згідно наказу ДП «Укрхімтрансаміак» №209 від 11 грудня 2019 року та наказу ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» №468 від 17 грудня 2019 року в ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» були проведені зміни в організації виробництва і праці (а.с.36-43 т.1). Прийнято рішення вивести зі штатного розпису, зокрема, посаду 1210.1 заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу (а.с.38 т.1). Разом з тим введено в штатний розпис посаду 1210.1 заступника начальника управління (а.с.39 т.1).

Наказом ДП «Укрхімтрансаміак» від 16 грудня 2019 року на посаду заступника начальника управління прийнято ОСОБА_2 з 17 грудня 2019 року.

27 січня 2020 року позивача було повідомлено про наступне звільнення з 27 березня 2020 року шляхом вручення йому попередження. Також, у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 було надано перелік всіх вакантних посад в ПУМА, МУМА та головному підприємстві ДП «Укрхімтрансаміак» станом на 27 січня 2020 року та запропоновано зайняти одну із них (а.с.120-125 т.1).

05 лютого 2020 року комісією у складі начальника ВК Тіркової О.В., старшого охоронника ОСОБА_3 та провідного юрисконсульта ОСОБА_4 було складено Акт про те, що у відповідь на пропозицію комісії позивач на повідомлення від 04.02.2020 року відмітив, що розглядає запропоновані пропозиції, на повідомлення від 27.01.2020 року відмовився ставити будь-які відмітки (а.с.126 т.1).

18 березня 2020 року відбулося засідання профспілкового комітету ДП «Укрхімтрансаміак» на якому розглядалося питання про затвердження нового штатного розпису підприємства, скорочення посад та звільнення працівників, зокрема ОСОБА_1 (а.с.44 т.1). У результаті профспілковим комітетом надано згоду на звільнення заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» - ОСОБА_1 .

Згідно наказу №31К від 03 квітня 2020 року позивача звільнено з посади заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.19 т.1). Підстава наказ №209 від 11 грудня 2019 року та наказ №468 від 17 грудня 2019 року, а також протокол засідання профспілкового комітету ДП «Укрхімтрансаміак» від 18 березня 2020 року.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що його звільнення є незаконним, оскільки відповідачем штучно здійснювались заходи щодо змін в організації виробництва і праці. Основної підстави для застосування п.1 ст.40 КЗпП України, як підстави для звільнення його, у роботодавця фактично не відбулося. Крім того, позивач зазначає, що його не було попереджено про звільнення своєчасно, а саме за два місяці до внесення змін до штатного розпису управління, тобто за два місяці до 17.12.2019 року. Також відповідачем не було дотримано порядок його вивільнення, в тому числі в частині наявності переважного права на залишення його на роботі. 17 грудня 2019 року наказом №468 виведено зі штатного розпису посаду заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу та введено в штатний розпис посаду заступника начальника управління. Відповідачем профспілці не було надано інформацію про майбутнє скорочення штату і, відповідно, подальше вивільнення працівників, що було проведено консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненню, не надано техніко-економічне обґрунтування на скорочення працівників. Крім того, в порушення вимог ст. 42 КЗпП України відповідачем не враховане переважне право на залишенні на роботі позивача. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ № №31К від 03.04.2020 року про його звільнення з посади заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак»; поновити його на роботі в Придніпровському управлінні магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» з дати звільнення на посаді заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених в п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

Згідно зі ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з п.2 ст. 43 КЗпП України, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

У висновку, викладеному в постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року у справі №6-40цс15, зазначено, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови від 06 листопада 1992 року за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснив, що при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з ч. 3 статті 64 Господарського кодексу України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. При цьому чинним законодавством не встановлено вимог щодо необхідності техніко-економічного обґрунтування рішення про скорочення штату, а зміна організації виробництва і праці є безумовним правом підприємства, яким він може скористатись в будь-який час.

Матеріали справи свідчать про те, що з 31 травня 2018 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника начальника управління. Наказом від 27 вересня 2018 року погоджено зміни до штатного розпису керівників, фахівців та технічних службовців ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» (а.с.35 т.1), відповідно до яких посаду заступника начальника управління виведено зі штатного розпису. З 01 листопада 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» (а.с.18 т.1).

27 листопада 2018 року Державним підприємством «Укрхімтрансаміак» прийнято наказ №226 «Про погодження структури та змін до штатного розпису ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» (а.с.34 т.1).

Відповідно до наказу ДП «Укрхімтрансаміак» №209 від 11 грудня 2019 року та наказу ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» №468 від 17 грудня 2019 року в ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» були проведені зміни в організації виробництва і праці (а.с.36-43 т.1). Прийнято рішення вивести зі штатного розпису, зокрема, посаду 1210.1 заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу (а.с.38 т.1). Разом з тим введено в штатний розпис посаду 1210.1 заступника начальника управління (а.с.39 т.1).

При встановленні підстав для застосування роботодавцем правил пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП, суд зобов`язаний перевірити дійсність проведення ДП «Укрхімтрансаміак» змін в організації виробництва та праці.

Під змінами в організації виробництва і праці розуміються, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, а також скорочення чисельності та штату працівників.

Одним з окремих випадків зміни в організації виробництва і праці пункт 1 ст. 40 КЗпП України визнає скорочення штату або чисельності працівників хоча б на одну штатну одиницю. Змінами в організації виробництва вважається раціоналізація робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо (пункт 10 Постанови). Відповідними змінами, наприклад, є скорочення однієї посади та доручення виконання цієї роботи іншим працівникам у порядку суміщення посад. При здійсненні вивільнення роботодавець має право в межах суміжних професій та посад провести перестановку працівників та перевести більш кваліфікованого працівника, з його згоди, на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника. Проте, це є правом роботодавця, а не його обов`язком.

Натомість, проводячи зміни в організації виробництва і праці відповідно до наказу ДП «Укрхімтрансаміак» №209 від 11 грудня 2019 року та наказу ПУМА ДП «Укрхімтрансаміак» №468 від 17 грудня 2019 року, ДП «Укрхімтрансаміак» прийнято рішення вивести зі штатного розпису, зокрема, посаду 1210.1 заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу (а.с.38 т.1) та введено в штатний розпис посаду 1210.1 заступника начальника управління (а.с.39 т.1).

При цьому зі штатних розписів убачається, що до скорочення керівництво (код КП) складалось з однієї одиниці заступник начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу з посадовим окладом 29 425 грн. Після скорочення, керівництво складається з однієї штатної одиниці (код-1210.1) заступник начальника управління з посадовим окладом 29 425 грн. (а.с.38-39 т.1).

Тобто фактично здійснена зміна назви посади керівника Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак».

З матеріалів справи убачається, що відбулася незначна зміна в обсягу повноважень та обов`язків заступника начальника управління в порівнянні з посадовими обов`язками позивача, як заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу. Кваліфікаційні вимоги до посади заступника начальника управління не підвищені.

Дана обставина вказує на відсутність фактичного скорочення.

Нововведена посада заступника начальника управління та посада заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу не мають функціональних відмінностей; крім того, нововведена посада не містить обов`язків, які не може виконувати позивач виходячи із його фаху та професійних навичок.

У період з 16.12.2019 року по 13.01.2020 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі, перебував на лікарняному (а.с. 46-48 т.1).

Згідно наказу від 16 грудня 2019 року на посаду заступника начальника управління з 17 грудня 2019 року прийнятий ОСОБА_2 (а.с.154 т.1).

Про наступне звільнення з 27 березня 2020 року позивача було повідомлено 27 січня 2020 року шляхом вручення йому попередження. Також, у відповідності до вимог ст. 49-2 КЗпП України, 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 було надано перелік всіх вакантних посад в ПУМА, МУМА та головному підприємстві ДП «Укрхімтрансаміак» станом на 27 січня 2020 року та запропоновано зайняти одну із них (а.с.120-125 т.1).

03 квітня 2020 року позивача звільнено з посади заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України згідно наказу №31К від (а.с.19 т.1).

Доказів проведення будь - якого порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача та іншого працівника, якого було прийнято на посаду заступника начальника управління, відповідачем суду не надано.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що на підприємстві відбулося скорочення чисельності штату працівників у відповідності до вимог закону.

Під незаконним звільненням слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у порушення вимог закону, оскільки на підприємстві відбулося скорочення посади позивача з одночасним введенням рівнозначної посади з майже однаковими посадовими обов`язками. Тому наявні підстави для скасування наказу № №31К від 03.04.2020 року.

Згідно з частиною 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу в Придніпровському управлінні магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» з 03.04.2020 року.

Відповідно до частини 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи 03 квітня 2020 року, тобто день звільнення є останнім його робочим днем.

З урахуванням довідки про заробітну плату, наданою позивачу Державним підприємством «Укрхімтрансаміак» за підписом начальника управління Придніпровському управлінні магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак», головного бухгалтера та бухгалтера підприємства, вбачається, що ОСОБА_1 за лютий 2020 року (17 робочих днів) нарахована заробітна плата у розмірі 28 493036 грн., а за березень 2020 року (16 робочих днів) 25 540,27 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 1 637,39 грн. (а.с.161 т.1).

Вказана довідка є належним та допустимим доказом у справі.

Судом розраховано, що за період з 03.04.2020 року по 13.04.2021 року (день ухвалення рішення) кількість робочих днів складає 256.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з утриманням податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, складає 419 171,84 грн. (1 637,39 грн. (середньоденна заробітна плата за два місяці перед звільненням) х 256 днів (робочі дні за період з 03.04.2020 року по 13.04.2021 року) = 419 171,84 грн.).

Колегія суддів зазначає, що вказана сума у розмірі 419 171,84 грн. повинна бути виплачена позивачу за вирахуванням тих податків, зборів та інших обов`язкових платежів, які підлягають вирахуванню роботодавцем згідно чинного законодавства під час виплати заробітної плати працівнику.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц, згідно з яким суд прийшов до наступних висновків. Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, було встановлено, що відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду.

Як на підставу вимог про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на те, що незаконні та безпідставні дії відповідача принижують його честь та гідність; призвели до моральних та фізичних страждань, загострення хронічних захворювань. Позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає доведеним, що внаслідок незаконного звільнення позивача із займаної посади йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Дотримуючись засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що з Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року за № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року за № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року за №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за замістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою такої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Матеріали справи свідчать про те, що 30 березня 2020 року ОСОБА_1 , як клієнт, уклав з адвокатом Галаховим В.В. договір про надання правової допомоги (а.с.87 т.1). Сторонами погоджено, що адвокат бере на себе виконання дій з надання правової допомоги. Пунктом 4 Договору передбачено порядок оплати послуг адвоката. Зокрема, пунктом 4.3. встановлено, що за надання правової допомоги клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін. Крім цього, сторони можуть домовитися про додатковий гонорар (премію), якщо для клієнта прийнято позитивне рішення.

Разом з тим позивачем не надано до суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Не надано акт виконаних адвокатом робіт.

Вказане унеможливлює стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу через їх недоведеність.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Наявні підстави для скасування наказу № №31К від 03.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак». Позивача слід поновити на вказаній посаді з 03.04.2020 року. Крім того з Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 419 171,84 грн. з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. А також з Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 8 408 грн., з яких: 3 363,20 грн. судовий збір за подачу позовної заяви ( 840,80 грн. х 4 вимоги), та 5 044,80 грн. - судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ № №31К від 03.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу Придніпровського управління магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління з питань експлуатації аміакопроводу в Придніпровському управлінні магістрального аміакопроводу Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» з 03.04.2020 року.

Стягнути з Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 419 171,84 грн. з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

Стягнути з Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Укрхімтрансаміак» в дохід держави судовий збір у розмірі 8 408 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку в розмірі місячного заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 15.04.2021 року.