Справа № 646/74/19
№ провадження 2/646/171/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2021 м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Абдюхановій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики від 18 червня 2018 року в сумі 1 539 986,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 червня 2018 року ОСОБА_2 позичив у позивача валютні цінності у сумі 50 000,00 доларів США, про що між ними була складена розписка від 18.06.2018. За вказаною розпискою відповідач зобов`язався повернути позичені кошти в сумі 50 000,00 доларів США, не пізніше 23.08.2018.

Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, однак відповідач борг повернути відмовився, мотивуючи це відсутністю коштів. Відповідач не виконав свої зобов`язання в повному обсязі та не повернув суму боргу у строк, який визначений у розписці. З огляду на те, що кошти за розпискою відповідач повинен був повернути в строк до 23.08.2018, то з цього часу відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої законом.

Позивачем наведено розрахунок заборгованості, згідно якого загальна сума боргу складає 1 394 500,00 грн., сума процентів за користування відповідачем позикою за період з 18.06.2018-18.12.2018 складає 124 511,66 грн., три проценти річних від суми боргу за договором позики складають 20 975,00 грн., що в загальному складає 1 539 986,66 грн.

18.12.2018 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме автомобіль Range Rover, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2019 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику.

20.12.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2019 клопотання позивача задоволено та накладено арешт на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом ПН ХМНО Гібадуловою Л.А. за реєстр. № 5563, до вирішення справи по суті.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 січня 2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, якою підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, дійсність договору позики не оскаржив.

За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у відсутність сторін, проти чого позивач не заперечує.

Згідно ч. 2 ст.43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.

У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що між сторонами 18 червя 2018 року укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 у позику гроші в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США та зобов`язався повернути до 23 серпня 2018 року.

Факт отримання коштів підтверджується власноручно складеною відповідачем розпискою. У розписці міститься підпис ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів у позику, зобов`язання та розмір суми, що підлягає поверненню у визначену в ній дату, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

Зазначена розписка містить час отримання коштів, суму отриманих коштів та строк повернення.

Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідачем не було виконано грошове зобов`язання за договором позики, на підтвердження цього позивачем було передано суду оригінал боргової розписки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 по справі №707/2606/16-ц (провадження № 61-28762св18), суд, досліджуючи питання виконання боргового зобов`язання при наявності оригіналу боргової розписки у кредитора, зробив наступний висновок, статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання в борг у позивача коштів, що було обумовлено сторонами у розписці, підписано власноручно відповідачем, факт неповернення цих коштів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики (розпискою) суми боргу у розмірі 50 000,00 доларів США.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Як передбачає ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, на момент звернення до суду, заборгованість за договорами позики відповідача перед позивачем складає 50 000 дол. США - за договором від 18.06.2018.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню в сумі 50 000 доларів США, за розпискою від 18.06.2018, яка станом на 18.12.2018 за ставкою НБУ в українських гривнях становить 1 394 500, 00 грн. (100 USD = 2788,6082).

Крім суми основного боргу позивач просить суд також стягнути на його користь 3% річних за період користування відповідачем грошовими коштами.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за розпискою від 18.06.2018 за період з 18.06.2018 по 18.12.2018 в сумі 20 975,00 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 3% річних за розпискою від 18.06.2018 за період з 18.06.2018 по 18.12.2018 в сумі 20 975,00 грн.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь проценти за користування позикою за розпискою від 18.06.2018 за існуючою обліковою ставкою НБУ за період користування позикою, а саме з 18.06.2018 по 18.12.2018 в сумі 124 511,66 грн., на підставі ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. (ч. 2 ст. 1048 ЦК України).

З наданої до суду розписки вбачається, що розмір процентів в ній не встановлено, а відтак розрахунок процентів за користування позикою має бути визначений на рівні облікової ставки Національного банку України за кожен місяць користування грошовими коштами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування позикою за розпискою від 18.06.2018, за період користування позикою, а саме з 18.06.2018 по 18.12.2018 в сумі 124 511,66 грн.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Оскільки позивач при пред`явленні позовної заяви звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», на підтвердження чого надано посвідчення серії НОМЕР_4 від 05.05.1994, згідно якого ОСОБА_3 є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), позов задоволено у повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню у сумі 1% - 15 39,87 грн., то з відповідача на користь держави у розмірі суд стягує 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9 605, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну сума боргу 1 539 986,66 грн, (за курсом НБУ 27,88 грн. за 1 дол. США станом на 18.12.2018), а саме: суму боргу за розпискою від 18.06.2018 в розмірі 1 394 500,00 грн. - загальна сума боргу, 124 511,66 грн. - проценти за користування позикою, 20, 975,00 грн. - 3% річних та сума боргу за розпискою від 18.06.2018.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 9 605, 00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст. 284 ЦПК України.

Іншими учасниками процесу рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення . Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу, відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , з місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя В.А. Єжов