Справа № 369/4655/21
Провадження №2/369/3695/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва Ірина Анатоліївна, Державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Примак Катерина Віталіївна, про визнання недійсним електронних торгів з продажу частини житлового будинку ,-

ВСТАНОВИВ :

В провадження суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва Ірина Анатоліївна, Державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Примак Катерина Віталіївна, про визнання недійсним електронних торгів з продажу частини житлового будинку.

Через канцелярію суду позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на 52/200 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Мотивуючи її тим, що враховуючи обставини справи, характер правовідносин, предмет та підстави позову, а також беручи до уваги те, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. На підставі викладеного просить заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч. 1ст. 153 ЦПК України, ч. 2ст. 247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Вивчивши надану заяву, суд вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення торгів, що передбачено пунктом 8 розділу ІХ Тимчасового порядку, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

З аналізу частини 1 статті 650, частини 1 статті 655 та частини 4 статті 656ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.

Відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України(частина 1статті 215 цього Кодексу).

З урахуванням наведеного, набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/856/17.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п.4постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову`розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із роз`яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову`особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Так з матеріалів заяви вбачається, що на електронних торгах, що відбулись 29 липня 2019 року, було реалізовано нерухоме майно , а саме: 52/200 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і новим власником 52/200 частин житлового будинку став ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно .

Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 29 липня 2019 року №422267 ДП «СЕТАМ» в м. Києві переможцем визнано ОСОБА_2 .

Наведене дає підстави суду вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, в даному випадку, може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки фактична реалізація нерухомого майна та переоформлення права власності за третьою особою призведе до того, що у випадку задоволення позовних вимог, буде значно ускладненим, а тому невжиття цих заходів може утруднити виконання рішення в майбутньому, у разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись ст. ст.149-153,260,261,353-355ЦПК України-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєва Ірина Анатоліївна, Державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Примак Катерина Віталіївна, про визнання недійсним електронних торгів з продажу частини житлового будинку - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: на 52/200 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення відповідно до вимог, встановлених ст. 353-356 ЦПК України.

Суддя Т.В. Дубас