Справа № 445/383/21
провадження № 2/445/340/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення половини витрат на оплату житлово-комунальних послуг,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просить стягнути з відповідача половину витрат понесених ним за оплату житлово-комунальних послуг. В обгрунтування позову вказує, що з 20.07.2007 року по 31.03.2017 року він перебував у шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу в 2008 році вони придбали житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані та проживають постійно він, колишня дружина та їх неповнолітні діти. Після розірвання шлюбу вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, він сплачує в користь відповідачки аліменти на утримання дітей. Позивач зазначає, що відповідачка проживає та користується будинком в однаковій мірі з ним, однак з 2017 року нести половину витрат на оплату комунальних послуг відмовляється, укладати договір щодо порядку утримання будинку не погоджується. Тому, він починаючи з 2017 року самостійно оплачує комунальні послуги по утриманню будинку. Вказаний будинок зареєстрований на праві власності за позивачем, у зв`язку з чим особові рахунки на електроенергію та газопостачання відкриті на нього. Так, за період 2017 року по січень 2021 року позивач сплатив за комунальні послуги 73058,99 грн. Вважає, що відповідачка є таким же споживачем житлово-комунальних послуг як і він, тому в силу ст. 7 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" зобов`язана солідарно в рівних частках з ним оплачувати надані житлово-комунальні послуги. А оскільки він виконав солідарний обов`язок по сплаті комунальних послуг, то він має право на зворотну вимогу (регрес), згідно ч.4 ст. 544 ЦК України, а саме стягнення з відповідачки половини витрат - 36529,49 грн., з яких: 9630,39 грн. за спожиту електричну енергію та 26899,10 грн. - за спожитий газ.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, просив суд не брати до уваги письмові пояснення надані позивачем 12.05.2021 року. Проти задоволення вимог позову заперечив, вказавши на те, що позивачем не надано належних доказів того, що саме він оплачував витрати на житлово-комунальні послуги, оскільки офіційних доходів у позивача немає. Вказав, що відповідач офіційно працевлаштована, отримує заробітну плату і також здійснювала оплату житлово-комунальних послуг по будинку, в якому вони проживають.

Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно рішення Золочівського районного суду Львівської області від 31.03.2017 року, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2007 року по 31.03.2017 року.

Згідно витягу № 20987863 від 20.11.2008 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.2008 року за позивачем на праві приватної власності зареєстровано житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Із довідки, виданої Золочівською міською радою Золочівського району Львівської області № 516 від 21.01.2021 року, судом встановлено, що у вказаному вище будинку зареєстровані сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також їх неповнолітні діти ОСОБА_5 , 2011 р.н., та ОСОБА_6 , 2010 р.н.

З долученої до матеріалів справи довідки про споживання електричної енергії в період часу з 01.04.2017 по 01.01.2021 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 сплачено 19260,79 грн.

Згідно інформації про фінансовий стан по особовому рахунку № НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_1 , за період з 01.2017 року 01.2021 року нараховано до сплати 75003,16 грн, сплачено 44906,27, обов`язкова плата -5801,67 грн., субсидія - 18638,56 грн.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач щомісячно сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , 2011 р.н., та ОСОБА_6 , 2010 р.н., що підтверджується розрахунком по аліментах ВП №54308925.

Окрім того, з матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 офіційних джерел доходу не має, на обліку в центрі зайнятості не перебуває.

Згідно довідки про доходи від 20.04.2021 року, відповідач ОСОБА_4 працює у ФОП ОСОБА_7 з 01.10.2019 року на посаді швачки, її середньомісячна заробітна плата становить 5636,00 грн.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

За приписами ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Отже, зміст положень ЦПК України, ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді.

Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод та інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя.

Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно дост. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.ст. 319,322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За правилами ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 383 ЦК Українитастаттею 150 ЖК України, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Зі змістуст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» вбачається, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з положеннямист. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 509 ЦК України, визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першоїстатті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини першастатті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18).

Як вже згадувалось вище, обов`язок доказування належними, допустимими, достовірними доказами понесених витрат позивачем, покладається на позивача.

Із матеріалів справи судом не встановлено, а позивачем не надано суду доказів у підтвердження того, що саме він поніс витрати за спожиту електричну енергію та спожитий природний газ.

Довідка про розмір встановленого нарахування та проведених оплат, а також інформація про фінансовий стан нарахування та сплати за спожитий природний газ, свідчать лише про факт нарахування та оплати, яку міг здійснити як позивач так і відповідач в однаковій мірі, однак не можуть бути належними доказами, які б підтвержували оплату за надані житлово-комунальні послуги, в період з квітня 2017 року по січень 2021 року, лише саме позивачем, а тому у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю обставин, якими позивач обгрунтовує позовні вимоги.

Керуючись ст. 4,13,15,76-81,89, 264,-265 ЦПК України, ЗУ «Про житлово - комунальні послуги», 319,322,355,368,369,383,509,526 ЦК України, суд.,-

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення половини витрат на оплату житлово-комунальних послуг - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. М. Сивак