Справа № 703/4978/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Холодняка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, третя особа, яка не завляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття заяви на прийняття спадщини,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просить поновити йому термін для прийняття спадщини, яка відкрилась після ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,3302 га, та 4,0867 га. розташовані за цією ж адресою.

Він не знав про те, що батько за життя розпорядився належним йому майном та заповів його частину йому, а тому він не звернувся вчасно до нотаріальної контори. Однак, як тільки йому стало відомо про наявність заповіту він відразу подав заяву про прийняття спадщини до Смілянської державної нотаріальної контори, однак вже на той час пропустив термін для такого звернення. Оскільки іншим чином прийняти спадщину він не має можливості, то змушений звернутись до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини терміном 3 місяці.

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача, адвокат Геріх М.А. в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовільнити. Вказав суду на те, що дійсно позивач після смерті свого батька ОСОБА_4 не мав наміру оформляти право власності на спадкове майно, тому не звертався до нотаріальної контори з питань оформлення спадщини.

Про існування заповіту він не знав на момент смерті як батька ОСОБА_4 та матері ОСОБА_5 , тому відповідно не мав наміру на оформлення спадщини. Однак, коли ОСОБА_2 дізнався про існування заповіту від ОСОБА_6 , він відразу видав на її ім`я доручення та написав відповідну заяву до Смілянської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак, йому було відмовлено у прийняті такої заяви, адже він пропустив термін, встановлений у 6 місяців та йому рекомендовано звернутись до суду. ОСОБА_6 отримала копію заповіту в сільській раді 2 серпня 2019 року та повідомила позивача про існування заповіту.

Оскільки батько позивача ОСОБА_4 за життя розпорядився належним йому майном та заповів його позивачу у справі ОСОБА_2 та його братові ОСОБА_7 , то він має намір оформити спадщину так як і хотів його батько.

Окрім того вказав, що нотаріус при заведенні спадкової справи, встановивши, що наявний заповіт після смерті ОСОБА_4 повинна була вчинити дії щодо розшуку і повідомлення спадкоємця за заповітом, повинна була вжити всих заходів для повідомлення спадкоємця за заповітом про його наявність, зокрема здійснити його виклик через оголошення у пресі, однак не здійснила цього. В зв`язку з чим права позивача, як спадкоємця за заповітом після смерті його батька ОСОБА_4 були порушенні та він позбавлений можливості оформлення права власності на спадкове майно.

В зв`язку з тим, що позивач не знав про існування заповіту яким ОСОБА_4 заповів половину належного йому майна, в зв`язку з тим, що нотаріус не здійснила жодних заходів для розшуку спадкоємця за заповітом та його повідомлення, вважає, що це є достатніми підставами для задоволення позову та надання ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 терміном у три місяці.

Представник відповідача Балаклеївської сільської ради в судове засідання не з`явилась, однак до суду надійшла заява від сільської ради про визнання позову та розгляд справи у відсутність їх представника.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи, адвокат Холодняк В.М. в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні. Заперечення мотивував тим, що на день смерті ОСОБА_4 з ним проживала разом його дружина ОСОБА_5 , а також проживав без реєстрації син ОСОБА_7 . Таким чином вказані особи прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 та є спадкоємцями першої черги по закону. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 та момент її смерті з нею проживав її син ОСОБА_7 , відповідно останній прийняв спадщину після матері.

Представник третьої особи зазначив, що померлі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , відповідно вони обоє є спадкоємцями першої черги по закону, однак позивач не звернувся із відповідною заявою до нотаріуса для оформлення спадкових прав. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 та після його смерті спадщину прийняв ОСОБА_3 , оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 було достеменно відомо про смерть батька та він є спадкоємцем першої черги, якби він мав намір оформити спадщину то звернувся б до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не вчинив цього, що свідчить про небажання ним вступати у спадщину. Вважає, що позивач не має об`єктивних причин для поновлення строку на подання заяви про прийняття спадщини, а тому позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 15 ЦК України). Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 25 лютого 2013 року ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,3302 га, розташовану за ціє ю ж адресою та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,09 га, розташову в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

На день смерті із ОСОБА_4 проживала його дружина ОСОБА_5 , що пітверджується довідкою виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради № 2589 від 02 грудня 2019 року (а.с.11).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Таким чином ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 , шляхом спільного проживання разом з ним на момент смерті.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20 березня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 , не оформивши належним чином своє право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 померла (а.с.13).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради № 2590 від 02 грудня 2019 року ОСОБА_5 до дня смерті була зареєстрована одна (а.с.10).

Позивач ОСОБА_2 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 22 січня 1957 року (а.с. 9).

Згідно відповіді Смілянської державної нотаріальної контори № 151/02-14 від 5 лютого 2020 року після смерті ОСОБА_4 до Смілянської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.29).

Представник третьої особи, адвокат Холодняк В.М. в судовому засідання, як на підставу відмови у позові зазначив те, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_7 , який є батьком третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Спадщину після його смерті прийняв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Таким чином третя особа, на думку представника є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_7 , який в своє чергу прийняв спадщину після смерті своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Суд, дослідив надані третьої особою документи та з них вбачається наступне.

ОСОБА_8 (який відповідно до свідоцтва про зміну імені змінив прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 (а.с.44) є сином ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12 липня 2000 року (а.с.45).

Відповідно до відповіді виконавчого комітету Балаклеївської сільської ради № 50 від 17 січня 2020 року з ОСОБА_4 на день смерті проживала його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_7 . З ОСОБА_5 на день смерті проживав її син ОСОБА_7 (а.с. 51).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 8 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.47).

Позивач ОСОБА_2 посилаючись на те, що він після смерті свого батька ОСОБА_4 не звернувся із заявою на прийняття спадщини, оскільки не знав про волевиявлення за життя батька та складення ним заповіту на його користь та барата ОСОБА_7 . Після того, як він 9 липня 2019 року оформив довіреність на представлення його інтересів та оформлення спадкових прав на ОСОБА_6 , він дізнався про існування заповіту складеного батьком.

Із копії заповіту від 9 грудня 2004 року, посвідченого секретарем Балаклеївської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 163, вбачається, що ОСОБА_4 за життя розпорядився належним йому майном та заповів його синам ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.5).

З копії довіреності виданої ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_6 , дійсно вбачається, що він уповноважив ОСОБА_6 09 липня 2019 року на оформлення його спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.108).

Після отримання довіреності ОСОБА_6 звернулась до Смілянської державної нотаріальної контори та отримала на руки 02 серпня 2019 року заповіт, який склав ОСОБА_4 9 грудня 2004 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.5).

Після чого ОСОБА_6 повідомила довірителя про існування заповіту та він звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

З відповіді Смілянської державної нотаріальної контори № 2760/02-14 від 06 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 дійсно звернувся до нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після ОСОБА_4 оскільки у заявника відсутні правовстановлюючі документи на майно, то нотаріус немає змоги видати свідоцтво про право власності. Окрім того ОСОБА_2 роз`яснено, що він має право звернутись до суду із позовом для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.12).

Отримавши вказану вище відповідь із нотаріальної контори, позивач звернувся до суду із вказаним позовом - 26 грудня 2019 року, про що свідчить відбиток штампу суду (а.с.1).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Як вбачається з дослідженої судом вище копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14), це і є днем відкриття спадщини та відповідно до норм ЦК України піврічний термін для прийняття спадщини закінчився - 23 серпня 2013 року.

Як вказує позивач в позовній заяві та підтверджено письмовими документами, поясненнями представника позивача в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 достовірно знав про час відкриття спадщини, яка залишилась після смерті його батька ОСОБА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на момент смерті проживав разом із дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_7 (а.с.51). На момент звернення позивача ОСОБА_2 до суду із даним позовом як ОСОБА_5 так і ОСОБА_7 померли (а.с.13, 47).

Після смерті ОСОБА_7 спадкоємцем є ОСОБА_3 - третя особа по справі.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

Позивач в позовній заяві та його представник в судовому засіданні вказали на те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 не проживав із спадкодавцем ОСОБА_4 і про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270 ЦК України. Нотаріус же не здійснила жодних для його повідомлення про існування заповіту не здійснила його виклик для реалізації його прав на прийняття спадщини. Такі обставини на їх думку є поважною причиною, пов`язаною з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведених норм Законодавства, вбачається, що якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так, ОСОБА_2 в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини посилається на те, що він постійно не проживав зі спадкодавцем ОСОБА_4 та про існування заповіту, складеного на його ім`я та його брата ОСОБА_7 дізнався від ОСОБА_6 , після того як вона отримала його копію 2 серпня 2019 року у Смілянській державній нотаріальній конторі та відповідно із заявою про прийняття спадщини звернувся вже поза межами встановленого Законом строку. Окрім того, як на підставу для звернення з даним позовом до суду позивач зазначив те, що нотаріус встановивши, що існує заповіт складений на його ім`я, повинна була вжити всих заходів для встановлення його місця знаходження та повідомлення про наявність такого заповіту, однак не зробила цього.

Третя особа ОСОБА_3 , як на підставу заперечень проти позову, вказав на те, що позивач вводить суд в оману, оскільки він знав про існування заповіту, який склав батько ОСОБА_4 на його ім`я задовго до смерті спадкодавця. Однак, з метою того щоб спадщину не зміг оформити саме він, так як спадкоємець по закону після смерті свого батька ОСОБА_7 , звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78,79 ЦПК України).

З дослідженої вище в судовому засіданні довідки сільської ради, дійсно вбачається, що він дійсно не проживав разом із спадкодавцем та не знав про волевиявлення батька щоло розпорядження належним йому майном.

З копії заповіту від 10 грудня 2004 року вбачається, що ОСОБА_4 за життя розпорядився належним йому майном та заповів все своє майно синам ОСОБА_2 - позивачу по справі та ОСОБА_7 - батьку третьої особи по справі (а.с.5).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1269 ЦК України вказує на те, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно, спадкоємці як за законом так і за заповітом мали право звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців від цієї дати, тобто по 23 серпня 2013 року включно.

Позивачем стверджується про те що про існування заповіту йому як на момент смерті батька ОСОБА_4 так і на час встановлений законом у шість місяців, про існування заповіту, складеного на його ім`я та брата відомо не було, тому він не звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини.

Судом встановлено що дійсно позивач про існування заповіту, складеного ОСОБА_4 9 грудня 2004 року на його ім`я дізнався в серпня 2019 року.

Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявами про відмову/прийняття спадщини не звертались.

Позивач же ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_4 до Смілянської нотаріальної контори вже після закінчення передбаченого законодавством терміну у шість місяців.

Крім того, у п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивач в даному позові не ставить питання про оформлення права власності на спадкове майно, а лише просить суд поновити йому термін для звернення із відповідною заявою для його прийняття, то суд у даній справі не встановлює коло всіх спадкоємців, які залишились після смерті ОСОБА_4 та не визачає яка частка у спадковому майні належала б їм на час відкриття спадщини, а чи належить зараз.

У разі, якщо третя особа ОСОБА_3 вважає, що він має право на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , який заповів частину належного йому майна ОСОБА_7 - тобто його батьку, йому слід звертатись до нотаріальної контори задля оформлення документів на спадщину, а у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно - до суду.

Посилання третьої особи на те, що оскільки він є спадкоємцем після смерті свого батка ОСОБА_7 та має право на частку спадкового майна, тому позов до задоволення не підлягає, не можуть бути сприйняті судом як підставу для відмови у позові, оскільки вони є безпідставними, окрім того, суд враховує позицію відповідача сільської ради, яка позов визнала повністю.

Суд, дослідивши надані позивачем докази та врахувавши пояснення сторін по суті справи, приходить до висновку, що ОСОБА_2 надано суду належні та допустимі докази, які свідчать про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини, зокрема те, що він дізнався про наявність заповіту на його користь вже після спливу передбаченого законом терміну, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Такий висновок узгоджується із висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17 та постановах Верховного Суду у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року, від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 648/703/17 (провадження № 61- 41669св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18) від 26 березня 2020 року у справах № 517/82/19 (провадження № 61-1340св20) та № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 10 червня 2020 року у справі № 640/13714/17 (провадження № 61-44478св18) від 01 липня 2020 року у справі № 131/192/19 (провадження № 61-22639св19), від 24 липня 2020 року у справі № 729/559/18 (провадження № 61-1099св19).

Окрім того, як на підставу для подання позову та визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач ОСОБА_2 послався на те, що він мав перешкоди у поданні заяви про прийняття спадщини та є підстави визнати такі причини поважними, оскільки він не проживав спільно з спадкодавцем, немав спільного побуту, прав та обов`язків в розумінні сім`ї, нотаріусом не зроблено жодної спроби своєчасно, протягом визначеного законом строку, розшукати спадкоємця за заповітом. Про наявність волевиявлення та складення заповіту батьком ОСОБА_2 позивачу, як він зазначає та встановлено судом, стало відомо лише в серпня 2019 року від ОСОБА_6 .

Саме через бездіяльність нотаріуса він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Відповідно, не знаючи про такий заповіт, позивач не зміг скористатись вчасно своїм правом, як спадкоємець по заповіту та вчасно подати заяву нотаріусу.

З приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Зазначене також свідчить про невиконання у повній мірі державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори вимог п. 2.2. Глави 9, п. 2.2 та п. 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №282/20595, відповідно до яких, перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, зокрема, повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Така позиція узгоджується з практикою Верховного суду, зокрема постановою Верховного Суду справа № 761/42165/17-ц від 28 жовтня 2019 року.

При цьому, вирішуючи спір у цій справі, суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та дотримується принципу пропорційності між застосованим заходом і переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що позивач довів наявність перешкод, які впливали на своєчасність подання заяви до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини за заповітом, а також враховує і те, що він звернувся із заявою про прийняття спадщини у короткий термін з моменту коли він дізнався про наявність заповіту та дізнавшись, що він пропустив встановлений законом термін для подання такої заяви він у короткий проміжок часу звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд приходить до висновку, що позивач, повністю довів ті підстави на які він посилається, як на підставу звернення із даним позовом до суду та надав належні і допустимі докази для їх підтвердження.

Третя особа натомість, не надав до суду жодного належного і допустимого доказу які б підтвердили його заперечення проти позову, зокрема того факту, що позивачу було достеменно відомо про існування заповіту на його ім`я раніше зазначеного позивачем терміну.

Посилання третьої особи у справі на те, що навіть за відсутності заповіту позивач мав право спадкування за законом, а тому повинен був подати заяву для прийняття спадщини при бажанні її оформлення, однак не схотів її приймати, суд відхиляє, оскільки пріоритет при здійсненні спадкування мають спадкодавці, визначені у заповіті, а спадкування за законом відбувається лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини (ч.2 ст.1223 ЦК України), що в даній справі не мало місця.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач довів поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , - позовні вимоги слід задовільнити частково.

Ч. 3 ст. 1272 ЦК України зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд, приходить до висновку, що заявлений позивачем додатковий строк для прийняття спадщини - 3 місяці є завищеним та вважає, що достатнім для подання відповідної заяви про прийняття спадщини буде термін в два місяці з дня набрання даним рішенням законної сили.

Позивач просив суд, покласти витрати зі сплати судового збору на нього, інших витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем та його представниками не заявлено та доказів на їх понесення не надано. Відповідно сплачений при подачі позову судовий збір слід віднести на його рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1268-1272 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273,352, 354, 355 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, третя особа, яка не завляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття заяви на прийняття спадщини - задовільнити частково.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області.

Перебіг додаткового строку для прийняття спадщини починається з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2021 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький