Провадження № 22-ц/812/1684/21 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 вересня 2021 року м. Миколаїв Справа № 490/1833/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаєві за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

25 березня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, вимоги якого збільшила в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/490/3051 від 10 грудня 2019 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 листопада 2018 року і до закінчення нею навчання, але не більш ніж 23 років.

Відповідач вказане рішення суду не виконував, внаслідок чого станом на червень 2020 року утворилась заборгованість за аліментами в 20 985,63 грн, у зв`язку з чим вважала, що має право на стягнення з нього пені.

За її підрахунком розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2018 року по червень 2020 року складає 69 502.20 грн, однак, зважаючи на обмеження, встановлені частиною 1 статті 196 СК України, просила стягнути пеню в розмірі, який відповідає сумі боргу, а саме 20 985.63 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів на доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 985, 63 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, відповідач ухиляється від виконання рішення про стягнення аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року, а тому на підставі статті 196 СК України з нього на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня), розмір якої необхідно обмежити сумою основного боргу.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, оскільки при вирішенні вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд неповно з`ясував обставини справи, а саме щодо наявності вини боржника та обставини, які передували виникненню заборгованості зі сплати аліментів.

Однак вимоги закону щодо встановлення вини відповідача дослідження суттєвих обставин, які передували виникненню заборгованості зі сплати аліментів судом не були виконані.

Позивачем не надано до суду належних доказів наявності вини відповідача на підтвердження виникнення заборгованості за аліментами, що є першочерговим для встановлення наявності підстав щодо стягнення неустойки з відповідача.

Отже стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному кодексі України не передбачено, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті аліментів.

Відповідач не сплачував аліменти в період судового розгляду, оскільки він був не згоден з позовними вимогами, що підтверджується, в тому числі, оскарженням останнім рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2019 року по справі №490/9589/19 до апеляційної інстанції, що свідчить про відсутність його прямого умислу чи вини щодо виникнення заборгованості за аліментами.

Крім того, суду першої інстанції було відомо про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60919470 на момент розгляду справи в апеляційній інстанції, а саме у період з 21 лютого 2020 року по 03 квітня 2020 року, що додатково свідчить про помилкове твердження про відсутність доказів відсутності вини боржника.

Заборгованість у розмірі 22 000 грн була сплачена боржником у червні 2020 року у повному обсязі.

ОСОБА_1 сплатив заборгованість через два місяці після постановлення остаточного судового рішення у справі, оскільки з березня 2020 року по травень 2020 року в Україні був запроваджений карантин, що пов`язаний із поширенням коронавірусної хвороби, що спричинило тимчасові фінансові труднощі.

Також судом взято до уваги, що в основу розрахунку заборгованості за пенею покладено період з листопада 2018 року по березень 2020 року, тобто з моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини до моменту закінчення розгляду справи по суті в суді апеляційної інстанції, що повною мірою виключає вину боржника щодо виникнення заборгованості за аліментами, оскільки в період судового розгляду відповідач заперечував обґрунтованість заявлених позовних вимог та чекав вирішення справи по суті.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» пеня має нараховуватись не з часу фактичного подання заяви про стягнення аліментів чи набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу злісного невиконання такого судового рішення.

Важливо, що при визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Враховуючи встановлений матеріалами справи реальний розмір доходу відповідача, можна прийти до висновку, що останній не має фінансової можливості сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі та розмір аліментів у сумі 36 000 грн, щомісячно є для нього фінансово непосильним.

Від позивача на час розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями встановленими главою 1 «Апеляційне провадження».

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно з рішенням від 16 жовтня 2019 року Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/9589/18, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 березня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_2 аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 листопада 2018 року і до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до 23 років.

Центральним районним судом м. Миколаєва на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист 10 грудня 2019 року.

Згідно Свідоцтва про зміну імені ОСОБА_6 08 січня 2020 року змінила прізвище на " ОСОБА_7 ", ім`я на « ОСОБА_8 ».

Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС від 20 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/490/3051, виданого 10 грудня 2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС від 03 квітня 2020 року поновлено виконавче провадження ВП № 60919470 за виконавчим листом № 2/490/3051, виданим 10 грудня 2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва, яке було зупинене за постановою від 21 лютого 2020 року..

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, виконаного головним державним виконавцем Інгульського ВДВС станом на травень 2020 року сума заборгованості складала 20 985,63 грн, при цьому вбачається, що аліменти за листопад 2018 - травень 2020 року боржником жодного разу не сплачувалися, заборгованість за аліментами погашена одним платежем у розмірі 22 000 грн в червні 2020 року.

За розрахунком пені за вказаний період виникнення заборгованості по аліментам, що наданий позивачем, розмір пені складає 69 502.20 грн.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України ( частина 1 статті 200 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини 1 статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1 та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини 1 статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Про таке застосування положень статті 196 СК України зазначено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, апеляційний суд керувався розрахунком заборгованості по аліментах наданим головним державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби Пєрєвєрзєвою Н., відповідно до якого заборгованість по аліментах виникла, починаючи з листопада 2018 року та станом на травень 2020 року становила 20 985.63 грн. Визначаючи кількість прострочених днів сплати аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що аліменти є щомісячними платежами, які підлягають сплаті до останнього дня кожного календарного місяця.

Суд апеляційної інстанції визначив що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів у період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року становить 33 811,01 грн, однак обмежив зазначену суму в силу частини 1 статті 196 СК України до 20 985.63 грн - суми заборгованості по сплаті аліментів.

Заперечуючи наявність своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, відповідач стверджував, що у період коли така заборгованість виникла він оскаржував рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів. Проте колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції наданою таким доводам, зокрема як встановлено судом на виконання зазначеного рішення суду першої інстанції в грудні 2019 року був виданий виконавчий лист і відкрито виконавче провадження та відповідач був обізнаний про свій обов`язок по сплаті аліментів на повнолітню дочку у зв`язку з її навчанням. Проте свій обов`язок по сплаті аліментів не виконував, постанова суду апеляційної інстанції за скаргою відповідача була постановлена 16 березня 2020 року, а заборгованість по аліментам відповідач сплатив тільки в червні 2020 року. При цьому погодившись з розміром такої заборгованості та періодом її нарахування.

Також є неприйнятними аргументи скарги про те, що несвоєчасна сплата аліментів є наслідком виникнення у відповідача фінансових труднощів. Проте доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не враховано висновків Верховного Суду, викладених у подібних правовідносинах, на увагу не заслуговують, так як у цій справі наявні інші фактичні обставини.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 14 вересня 2021 року.