Справа №731/255/21
Провадження №2/731/139/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

14 вересня 2021 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Чичоти В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №1 Варвинського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2021 року ОСОБА_1 , шляхом використання поштового зв`язку, звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що 18 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача в борг кошти в сумі - 10 000 грн, які зобов`язувалася повернути до 01 травня 2019 року, в підтвердження чого між сторонами було укладено відповідний договір позики грошей та розписка, які були підписані ОСОБА_2 власноручно. При цьому позивач ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, шляхом надання коштів у розмірі 10 000 грн, надавши відповідачу можливість ними розпоряджатися. Натомість в порушення умов договору у встановлені строки відповідач кошти не повернула, на вимоги позивача щодо добровільного повернення боргу не реагує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 17 червня 2021 року становить - 11 835 грн, з яких: 10 000 грн - сума основного боргу; 625 грн - 3% річних; 1 210, 01 грн - інфляційні нарахування.

Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики від 18 лютого 2019 року на загальну суму 11 835, 00 грн, а також вирішити питання щодо стягненні з відповідача судових витрат у виді сплаченого судового збору у розмірі 908 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 31 серпня 2021 року, яке в подальшому було відкладене на 14 вересня 2021 року, з підстави неявки в судове засідання сторони відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 31 серпня 2021 року звернувся до суду з заявою про здійснення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 31).

Представник позивача, - адвокат Жайворонко І.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, причину своєї неявки до суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с. 41), причину своєї неявки до суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву чи інших заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 лютого 2019 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було підписано Договір позики грошей, оригінал якого був долучений позивачем до матеріалів справи (а.с. 32).

За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт підписання сторонами зазначеного Договору не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що з 18 лютого 2019 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено Договір позики грошей.

На переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено.

Відповідно до умов вищезазначеного Договору ОСОБА_1 , як позикодавець, позичив ОСОБА_2 гроші в сумі 10 000 грн, що складає по курсу НБУ на день підписання цього договору - 366 доларів США (п.1. Договору).

Повернення позиченої суми грошей повинно бути здійснено в термін не пізніше 01 травня 2019 року (п.2. Договору).

ОСОБА_2 вправі повернути, а ОСОБА_1 зобов`язаний прийняти зайняту суму грошей до закінчення вказаного строку (п.3. Договору).

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами розписки про передачу - прийняття грошової суми (п.4. Договору).

На підтвердження передачі грошей видано розпису (п.4. Договору).

На виконання вищезазначеного пункту Договору, ОСОБА_2 , як позичальником, 10 лютого 2019 року було підписано Розписку, відповідно до якої остання затвердила факт отримання нею 18 лютого 2019 року від ОСОБА_1 , як позикодавця, позику, грошові кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн, що еквівалентно 366 (триста шістдесят шість) доларів США, за укладеним договором позики від 18 лютого 2019 року між ними, за яким зобов`язується повернути вищезгадану грошову суму строком до 01 травня 2019 року (а.с. 32).

Таким чином, суд зважає, що позивач ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, шляхом надання ОСОБА_2 коштів у розмірі 10 000 грн, надавши останній можливість ними розпоряджатися.

Суд констатує, що відповідно до умов зазначеного Договору граничний термін повернення коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики було встановлено 01 травня 2019 року.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі вимог ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, у випадку якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд зважає, що момент розгляду даної цивільної справи відповідачем ОСОБА_2 свої обов`язки щодо повернення коштів, які були предметом Договору позики, перед позивачем ОСОБА_1 не виконанні, оскільки будь-яких доказів, які б доводили факт повернення спірних коштів, в рахунок погашення такої заборгованості, на користь позивача до суду подано не було.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було допущено порушення умов Договору, у виді несвоєчасного повернення позикодавцю встановлених договором коштів, що стало підставою для нарахування заборгованості, яка станом на 17 червня 2021 року за підрахунками позивача становить - 11 835 грн, з яких: 10 000 грн - сума основного боргу; 625 грн - 3% річних; 1 210, 01 грн - інфляційні нарахування. Відомості щодо розрахунку такої заборгованості відображені у змісті позовної заяви та за розрахунками суду сприймається, як математично обґрунтованими, тим паче, стороною відповідача заперечень щодо такого розрахунку не заявлено.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості у виді 3% річних та інфляційних нарахувань, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних та індексу інфляції є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позикодавцю, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За таких обставин, оскільки відповідач допустила порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного та належного виконання договору не надала, що має наслідком наявність заборгованості по сумі основного боргу у розмірі - 10 000 грн, 3% річних у розмірі - 625 грн та інфляційних втрат за прострочення виконання договірних зобов`язань у розмірі - 1 210, 01 грн. Відомості щодо розрахунку такої заборгованості відображені у змісті позовної заяви та за розрахунками суду сприймається, як математично обґрунтованими, тим паче, стороною відповідача заперечень щодо такого розрахунку не заявлено.

Таким чином, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенні в повному обсязі.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви понесені судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн та сплаченого судового збору в сумі 908 грн.

Суд, вирішуючи питання стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 2 ст. 141 у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 920 грн, позивачем до суду було подано наступні документи: ордер; акт виконаних робіт від 18 червня 2021 року, відповідно до змісту якого Жайворонко І.В. надав, а ОСОБА_1 прийняв наступні послуги з професійної правничої допомоги згідно договору від 18 червня 2021 року: вивчення документів для складання позовної заяви - 200 грн; підготовка позовної заяви та документів, що обґрунтовують позовні вимоги замовника до Варвинського районного суду - 2 800 грн (2 год); представництво інтересів замовника в суді першої інстанції 2 000 грн, за один судодень. Загальна сума наданих послуг становить 5 000 грн. Послуги надані в повному обсязі, претензій та зауважень щодо надання правничої допомоги у замовника відсутні; розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 18 червня 2021 року, з якого вбачається, що Жайворонком І.В. надано ОСОБА_1 правничу допомогу наступного характеру: вивчення документів для складання позовної заяви - 200 грн; підготовка позовної заяви та документів, що обґрунтовують позовні вимоги замовника до Варвинського районного суду - 2 800 грн (2 год); представництво інтересів замовника в суді першої інстанції 2 000 грн, за один судодень. Загальна вартість наданих послуг становить 5 000 грн.

Суд зважає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 2, 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Таким чином, оскільки позивачем документально доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, суд звертає увагу на обов`язок суду оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, зокрема: складність справи; процесуальні дії, які були здійснені адвокатом для формування позовної заяви та додатків до неї; співмірність витрат до виконаної роботи адвокатом відносно розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, беручи до уваги факт не участі адвоката в судових засіданнях суду першої інстанції, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Жайворонка І.В. підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 3 000, 00 грн, за виключенням необхідності у стягненні з відповідача 2 000 грн, оскільки участь адвоката у судовому засіданні не була забезпечена.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у сумі 908 гривень (а.с. 1, 2).

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. 137, 141, 206, 247, 263, 265, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором позики від 18 лютого 2019 року на загальну суму 11 835 (одинадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.І.Савенко