Справа № 595/321/21
Провадження № 2-к/595/2/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тхорик І.І.,

за участі секретаря судового засідання Пастушака І.Д.,

представника заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 - адвоката Дзьоби О.Б.,

представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Бучацької міської ради Тернопільської області Мельник Н.Б.,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Бучацької міської ради Тернопільської області, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду з клопотанням, в якому просила визнати в Україні рішення Окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція від 09 листопада 2020 року про встановлення одиночної опіки за ОСОБА_1 над ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

В обґрунтування поданої заяви вказала, що 09 листопада 2020 року Окружним судом Седертерн м. Стокгольм Швеція у справі №Т-14647-19 було винесено рішення про встановлення одиночної опіки за ОСОБА_1 над ОСОБА_4 , НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , НОМЕР_2 . Підставою для винесення рішення є поведінка ОСОБА_6 та те, що він виїхав із Швеції з сином, в той час, як мати ОСОБА_7 про це не знала і не давала на це своєї згоди, а також те, що він утримує там сина всупереч бажанню ОСОБА_7 і протидіє з одного боку контакту між сином і матір`ю, а з іншого боку з сестрою. На думку суду, ОСОБА_3 показав себе неспроможним як опікун. Зазначила, що відповідно до Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року вищевказане рішення апостильовано 19 січня 2021 року.

Згідно ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 березня 2021 року прийнято до розгляду клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа: ОСОБА_3 . Повідомлено заінтересовану особу ОСОБА_3 про надходження клопотання і запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

08 квітня 2021 року заінтересованою особою ОСОБА_3 на адресу суду надіслано заперечення проти заявленого клопотання. Обґрунтовує заперечення тим, що він, як сторона (батько дітей), стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі через те, що його не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи. Більше того, зазначає, що керуючись ст. 343 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування, а він та ОСОБА_8 , попри її аморальну поведінку, не позбавлені батьківських прав, діти не є сиротами. Тому, рішення Окружного суду Седертерн м. Стокгольм, Швеція, від 09.11.2020 у справі Т14647-19, не може братись до уваги, оскільки суд вийшов за межі своїх повноважень, нехтуючи в першу чергу, законодавством України, що є в даному випадку пріоритетним. Зазначає, що ОСОБА_1 в м.Стокгольм немає власного житла, проживає зі співжителем, міняючи різного роду приміщення, які не пристосовані до житла, що негативно впливає на дітей, їхнє здоров`я, навчання, психіку. Після перебування за кордоном успішність сина ОСОБА_9 впала. Окрім того, ОСОБА_1 не хоче повертати в Україну і дочку ОСОБА_10 , яка є громадянкою України, переконуючи її, що в Україні немає перспектив для подальшого проживання. Вказує і на те, що син ОСОБА_11 категорично не хоче проживати з ОСОБА_1 , тим більше на чужині, жити в одній кімнаті підвального типу зі співжителем ОСОБА_1 . Зазначає, що вітчизняний законодавець презюмує, що дитина до 10 років не може активно визначити з ким вона бажає проживати, це право надається батькам, таке право вони мають реалізувати за спільною згодою або за рішенням суду в разі виникнення спору, тобто, до 10 років дитина не може здійснити волевиявлення стосовно місця проживання, а у випадку досягнення дитиною 10 років, це право реалізується також за згодою дитини, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Вважає, що будь-які проблеми, які склалися у подружжя в процесі їхнього спільного проживання не повинні ніяким чином залишати свій негативний відбиток на дитині.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2021 року призначено судовий розгляд клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересована особа: ОСОБА_3 , на 27 квітня 2021 року о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 13 травня 2021 року залучено до участі в даній справі в якості заінтересованої особи орган опіки та піклування Бучацької міської ради Тернопільської області та вирішено заслухати в справі думку дитини ОСОБА_5 , з приводу спору між батьками щодо його місця проживання.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, підтримала, просила суд його задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та його представник адвокат Дзьоба О.Б. у судовому засіданні не погодились із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню та просили відмовити у задоволенні такого з підстав зазначених у запереченні.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Бучацької міської ради Мельник Н.Б., будучи присутньою в судовому засіданні, вважає, що клопотання підлягає до задоволення. Вказала, що батько дитини не надав органу опіки та піклування Бучацької міської ради жодного підтверджуючого документа на підтвердження спроможності виховувати та утримувати дитину. Тому вважає, що дитина до чотирнадцяти років у даному випадку повинна проживати з матір`ю.

Заслухавши представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересовану особу ОСОБА_3 та його представника адвоката Дзьобу О.Б., представника органу опіки та піклування Мельник Н.Б., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

23 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 24.

Рішенням Окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція від 06 травня 2020 року у справі № Т 14647-19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року рішення Окружного суду Седертерн м.Стокгольм Швеція від 06 травня 2020 року у справі №Т 14647-19 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яке набрало законної сили 27 травня 2020 року, визнано на території України.

09 листопада 2020 року Окружним судом Седертерн м. Стокгольм Швеція у справі № Т 14647-19 було винесено рішення про встановлення одиночної опіки за ОСОБА_1 над ОСОБА_4 , НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , НОМЕР_2 .

Рішення окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція від 09 листопада 2020 року набуло чинності 30 листопада 2020 року. Вказане судове рішення апостальовано.

З дослідження змісту рішення Окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція про встановлення одиночної опіки за ОСОБА_1 над ОСОБА_4 , НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , від 09 листопада 2020 року (справа № Т 1467-19), убачається, що рішення було прийнято у відсутності батька дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . У рішенні від 09 листопада 2020 року вказано про те, що адреса ОСОБА_12 невідом, крім того зазначене таке: «оскільки з ОСОБА_13 не вдалося зв`язатися, адвоката ОСОБА_14 призначили довіреною особою для нього. ОСОБА_15 мала деякий контакт з ОСОБА_13 » (а.с.2), також в рішенні зазначено, що « ОСОБА_16 виступив проти клопотання ОСОБА_17 і, зі свого боку, попросив, щоб опіка і надалі залишалася спільною, а діти мали постійно проживати з ним в Україні» (а.с.2). Щодо участі ОСОБА_12 у справі в рішенні зазначене наступне: « ОСОБА_16 , крім декількох контактів з довіреною особою, не брав участі у цій справі; коли окружний суд зв`язався з ним по телефону під час доказування, він вимкнув свій телефон. Він не дав жодних пояснень, чому він покинув ОСОБА_18 з ОСОБА_9 молодшим, незважаючи на те, що він і ОСОБА_19 мали спільну опіку над дітьми» (а.с. 6).

Як слідує з вищенаведеного, ОСОБА_3 достовірно знав про вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення одиночної опіки над дітьми ОСОБА_20 , НОМЕР_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , йому було призначено адвоката під час розгляду цієї справи, який в інтересах ОСОБА_3 навіть звернувся до суду з зустрічними вимогами, щоб опіка і надалі залишилася спільною, а діти мали постійно проживати з ним в Україні.

Таким чином, вищезазначене дає суду можливість прийти до висновку про те, що будь-які підстави, передбачені ч. 2 ст. 468 ЦПК України, для відмови у визнанні рішення іноземного суду відсутні.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, передбачений статтею 472 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 9 Конституції України та статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (частина перша статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

03 грудня 2003 року Україна набула членства в Гаазькій Конвенції з міжнародного приватного права.

Стаття 13 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, від 22 грудня 2003 року застосовується у відносинах з державами: в тому числі із Швецією, з якою укладено двосторонню угоду про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.

Згідно статті 13 Гаазької Конвенції 1961 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з договірних сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших договірних сторін доказовою силою офіційних документів. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з договірних сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої договірної сторони.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Рішенням окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція від 09 листопада 2020 року було встановлено одиночну опіку за ОСОБА_1 над ОСОБА_4 , НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , НОМЕР_2 .

Розглядаючи клопотання про визнання рішення окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція від 09 листопада 2020 року на території України, суд не може входити в обговорення правильності цього рішення по суті.

Крім того, Рішення окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція від 09 листопада 2020 року ОСОБА_3 не оскаржувалось, дане рішення набрало законної сили.

Так, підпунктом 3 пункту 1 Закону України «Про ратифікацію Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми» від 06.03.2008 №135-VI встановлено застереження до статті 17 Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми від 20.05.1980, яка ратифікована Україною 06.03.2008 та набрала чинності 01.11.2008, про те, що за наявності будь-якої з підстав, визначених у статті 10 Конвенції, у випадках, передбачених статтями 8 і 9 Конвенції, Україна залишає за собою право відмовитися від визнання та виконання надісланих їй рішень стосовно опіки над дітьми.

Пунктом b) частини 1 статі 10 вказаної Конвенції передбачено, що у визнанні та виконанні рішення іноземного суду може бути відмовлено, якщо встановлено, що через зміну обставин, у тому числі через закінчення часу, але не через просту зміну місця проживання дитини після неправомірного переміщення, наслідки первісного рішення явно більше не відповідають інтересам благополуччя дитини.

Пунктом b) статті 15 Конвенції визначено, що перш ніж ухвалити рішення згідно з пунктом «b» пункту 1 статті 10 Конвенції, відповідний орган запитуваної Держави може вимагати проведення будь-яких перевірок.

13 травня 2021 року судом до участі у даній справі залучено орган опіки та піклування Бучацької міської ради, який зобов`язано надати суду письмовий висновок щодо обставин, зазначених в клопотанні про визнання на території України рішення Окружного суду Седертерн м. Стокгольм (Швеція) від 09 листопада 2020 року.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бучацької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради від 09.07.2021 №187 про визнання на території України рішення Окружного суду Седертерт міста Стокгольм (Швеція) від 09.11.2020, встановлення одиничної опіки за ОСОБА_1 над ОСОБА_4 , НОМЕР_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснено обстеження за місцем проживання малолітньої дитини, ОСОБА_21 , про що складено акт обстеження умов проживання. З даного акту вбачається, що для виховання та розвитку дитини не створено належних умов, які проявляються в порушенні санітарно-гігієнічних норм. З малолітнім ОСОБА_5 (за згодою батька) психологом комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Бучацької міської ради», було проведено бесіду, де було встановлено, що дитина однаково прихильна до обох батьків. У даному висновку вказано, що «дорослі з обох сторін свідомо або несвідомо намагаються переконати дитину у своїй правоті і «гіршості» опонента, що вкрай негативно впливає на дитину». Хлопчик підсвідомо виражає відсутність підтримки рідних, почуття безпорадності, забороняє собі висловлювати внутрішні почуття та емоції і старається їх приховати. Розуміє те, що не може ні на що вплинути. У рішенні шведського суду вказано, що батько, ОСОБА_16 незаконно вивіз свого сина в Україну, чим порушив правила спільної опіки та відрізав іншого опікуна, матір від важливого контакту з ним. Дитина не зустрічалася з мамою та сестрою вже більше року. Текстові розмови матері та сина свідчать про те, що він хоче приїхати у Швецію, просить маму забрати його. Через свою поведінку, і те, що батько виїхав із Швеції з дитиною в той час, як мати про це не знала і не давала на це своєї згоди, а також через те, що він утримує сина всупереч бажанню матері, а також протидіє з одного боку контакту між сином та матір`ю, а з іншого боку з сестрою, ОСОБА_16 , на думку суду, показав себе неспроможним як опікун. На підставі наданої інформації, суд вважає, що для малолітніх дітей буде найкращим, щоб опіка над ними була надана лише матері дітей, ОСОБА_22 . Станом на 05 липня 2021 року ОСОБА_23 , батько малолітніх дітей ОСОБА_24 , 2007 року народження та ОСОБА_25 , 2009 року народження, не надав до органу опіки та піклування жодного підтверджуючого документу для розгляду, щоб підтвердити свою спроможність виховувати та утримувати своїх дітей. Враховуючи викладене, беручи до уваги думки членів виконавчого комітету та результати голосування, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бучацької міської ради вважає, за недоцільне визнати на території України рішення Окружного суду Седертерн міста Стокгольм (Швеція) від 09 листопада 2020 року про встановлення одиничної опіки за ОСОБА_1 над ОСОБА_4 , НОМЕР_3 та ОСОБА_5 , НОМЕР_2 .

Проте, суд не може погодитися з таким висновком органу опіки та піклування, оскільки недоцільність визнання рішення іноземного суду не обґрунтована, натомість такий висновок містить посилання на неналежні умови проживання дитини, що проявилися в порушенні санітарно-гігієнічних норм, а також зазначено про те, що ОСОБА_5 не надав до органу опіки та піклування жодного підтверджуючого документу для розгляду, щоб підтвердити свою спроможність виховувати та утримувати своїх дітей.

Так, на підтвердження спроможності виховувати та утримувати дітей заінтересована особа ОСОБА_3 надав суду договір купівлі-продажу квартири АВЕ №557920 від 07 жовтня 1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького нотаріального округу Іванів Л.І., на якому здійснено реєстраційний напис Бучацьким бюро технічної інвентаризації за Р №485, відповідно до якого ОСОБА_26 та ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_2 , а також довідку АТ КБ «Приват Банк» від 12.07.2021 № НОМЕР_5 , станом на 12.07.2021 залишок по рахунку ОСОБА_3 (картка універсальна) з урахуванням кредитного ліміту (1300,00 грн) становить 24 300,00 грн. Рахунок відкритий на підставі Угоди від 07 липня 2021 року.

ОСОБА_3 в судовому засіданні стверджував, що працевлаштований, проте доказів на підтвердження такого суду не надав, а вищенаведена довідка АТ КБ «ПриватБанк» не свідчить про отримання ним стабільного доходу, оскільки відкрита лише 07.07.2021 та не містить даних про отримання надходжень у вигляді заробітної плати, чи платежів за договором про виконання робіт.

Крім того, ОСОБА_3 зазначає про те, що проживає з дитиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , проте не надав суду жодної інформації за місцем свого проживання, зокрема відсутні дані про місце реєстрації його та дитини, а також відомості про власника житлового приміщення за місцем проживання, характеризуючі дані на ОСОБА_3 .

За клопотанням представника заінтересованої особи ОСОБА_3 адвоката Дзьоби О.Б. в судовому засіданні було заслухано думку дитини ОСОБА_5 з приводу спору між батьками щодо місця його проживання, який пояснив, що проживає з татом у АДРЕСА_1 та навчається у школі в 6 класі. До них приходить бабуся, яка готує їм їжу. Проживав раніше у Швеції з мамою, татом та сестрою. Мати й сестра продовжують проживати у Швеції, він сумує за сестрою, за мамою трішки, вони спілкуються рідко. Пояснив, що про його повернення з батьком в Україну матері не було відомо. Проживати хоче разом із татом, йому добре з ним. З мамою не знає чи хоче проживати, оскільки вона сварилась з ним, за що, не пам`ятає.

Суд, заслухавши думку дитини ОСОБА_5 , приходить до висновку, що хлопчик прихильний до обох батьків.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_1 надала суду в якості електронних доказів копії текстових повідомлень ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , проте такі досліджені судом, викладені в рішенні Окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція у справі № Т 14647-19 від 09 листопада 2020 року, а тому додаткової оцінки не потребують.

За даними характеристики №83, виданої Бучацькою ЗОШ І-ІІІ ст.№3, ОСОБА_5 навчається у даній школі з січня 2020 року. Зарекомендував себе як дисциплінований, уважний та старанний учень. Володіє навчальним матеріалом на достатньому і середньому рівні. Навчається в повну міру своїх можливостей. Має довільну пам`ять, розвинене логічне мислення, мовлення. Навчальний матеріал запам`ятовує добре. Мова виразна, думки висловлює чітко, словниковий запас значний. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки. Учень надає перевагу предметам гуманітарного циклу, любить грати у футбол. За характером скромний, стриманий та самостійний. Вміє відстоювати свою точку зору, не піддається чужому впливу. Має добрий розвиток. ОСОБА_11 товариський, щирий, доброзичливий, чесний, має добру вдачу, працьовитий. Підтримує дружні стосунки з однокласниками. До виконання доручень ставиться сумлінно, але не є ініціатором та активним учасником громадського життя школи і класу. На даний момент ОСОБА_11 проживає з батьком і бабусею, які беруть активну участь у вихованні дитини.

Як вбачається із табеля навчальних досягнень ОСОБА_5 , учня 6 класу Бучацької ЗОШ І-ІІІ ст. №3 за 2020-2021 навчальний рік, рішенням педагогічної ради ОСОБА_5 переведено до 7 класу. За рік ним пропущено 48 днів, з них через хворобу 44. Середній річний бал за табелем складає 7,8.

Зважаючи на вищенаведене, заінтересованою особою ОСОБА_3 не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про те, що передача батьківських прав опіки над дітьми ОСОБА_1 явно не відповідає інтересам благополуччя дитини та суперечить принципам Декларації прав дитини.

Між тим, батько не позбавлений права на спілкування з дітьми.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для розв`язання возз`єднання сім`ї мають право на вільний в`їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 473 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи те, що будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню не встановлено, а тому заяву про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 81, 82 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. 13 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ст. 13 Гаазької Конвенції 1961 року, Європейською конвенцією про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми,ст. ст. 471 - 473 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_22 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Бучацької міської ради Тернопільської області - задовольнити.

Визнати на території Україні рішення Окружного суду Седертерн м. Стокгольм Швеція від 09 листопада 2020 року у справі № Т 14647-19 про встановлення одиночної опіки за ОСОБА_22 над ОСОБА_4 , НОМЕР_3 та ОСОБА_5 , НОМЕР_2 , яке набрало законної сили 30 листопада 2020 року.

Ухвала суду набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання повного тексту ухвали, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд Тернопільської області.

Повний текст ухвали складено 16 липня 2021 року.

Суддя: І. І. Тхорик