Єдиний унікальний номер 227/290/20
Номер провадження 22-ц/804/1824/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 серпня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.

суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2021року, повне рішення складено 23 квітня 2021 року, головуючий у суді першої інстанції Корнєєва В.В., -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 27 січня 2020 року ОСОБА_1 виклала вимоги про визнання за нею права власності на земельну частку (пай) площею 7,3 умовних кадастрових гектарів, яка відносилась до земель акціонерно-пайового товариства «Червоний партизан» Добропільського району Донецької області та належала на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0168534 ОСОБА_4 .

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язувала із тим, що вона єдина є спадкоємцем першої черги при спадкуванні по закону після смерті матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка як така що на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем фактично вступила в управління майном та тим самим прийняла спадщину.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала на те, що через втрату Сертифікату на право на земельну частку (пай) вона позбавлена можливості в інших спосіб реалізувати свої спадкові права.

В наданих до суду письмових поясненнях представника Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області Польнікової Оксани Анатоліївни підтверджено інформацію з приводу того, що на підставі Розпорядження голови Добропільської райдержадміністрації від 27 травня 1996 року № 239 було видано ОСОБА_4 Сертифікат серія ДН № 0168534 на право на земельну частку (пай) в розмірі 7,3 умовних кадастрових гектара; також повідомлено про неможливість надати копію або дублікат такого Сертифікату.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву заперечувала проти позову, вказуючи що вона як донька рідної сестри позивача ОСОБА_5 та спадкоємиці першої черги при спадкуванні по закону після смерті матері ОСОБА_4 , також має право на частку в спадковому майні.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2021року відмовлено в позові ОСОБА_1 . Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належним чином обставин щодо постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 власника Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0168534.

Згідно висновків суду, позивачем було пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

З рішенням суду позивач не погодилася, в апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення та задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд не взяв до уваги обставин, що мають значення для справи, а саме не з`ясував що саме позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, та інші спадкоємці в жодний спосіб не підтвердили обставин про прийняття спадщини ними після смерті ОСОБА_4 .

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало також в тому, що незаперечною є та обставина що спадкодавцю належав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0168534 та саме з приводу даної обставини виник спір, оскільки Сертифікат втрачено, і відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину мала місце через неможливість надати з боку спадкоємців правовстановлюючого документу, котрим є Сертифікат.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до порушення норм процесуального права і висновок з приводу того, що позивачем в іншому провадженні за цивільним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому наводились обставини суперечливі тим якими позивач обґрунтовувала наявний позов, не ґрунтується на законі, оскільки тільки преюдиційність фактів, є підставою для звільнення від доказування, а вказане провадження закрито за заявою позивача.

Також заявник стверджувала про те, що судом безпідставно не враховано обставин, які зазначені в довідці Криворізької сільської ради, котра є належним письмовим доказом.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення особи яка падала апеляційну скаргу та її представника, за відсутності відповідачів та третьої особи, повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_4 є мамою ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 /свідоцтво про народження а.с.11, свідоцтво про одруження а.с.12/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_4 /свідоцтво про смерть а.с.13/.

Із змісту довідки Криворізької сільської ради від 13 грудня 2019 року № 467 вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 та з нею за даною адресою постійно з січня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації проживала її донька ОСОБА_1 /а.с.15, том ІІ а.с.22/.

Інша довідка Криворізької сільської ради від 11 травня 2021 року № 598/02-47, долучена позивачем до апеляційної скарги містить такі самі відомості що і довідка від 13 грудня 2019 року № 467 /том ІІ а.с.23/.

Головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області в інформації від 14 травня 2019 року за № 393/103-19 та від 09 грудня 2019 року за № 901/103-19 повідомлено, що згідно Розпорядження голови Добропільської райдержадміністрації від 27 травня 1996 року № 239 ОСОБА_4 отримала право на земельну частку (пай) на території колишнього АТП «Червоний партизан» розміром 7,3 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та їй 18 березня 1998 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0168534, про що свідчить запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку; також повідомлено про неможливість надати копію або дублікат такого Сертифікату, оскільки чинним законодавством було передбачено видачу оригіналу Сертифікату в одному примірнику, котрий ОСОБА_4 отримала /а.с.16, 17-18/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла інша донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , яка є мамою ОСОБА_2 /а.с.14, 164/.

Постановою від 11 грудня 2019 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) в землях акціонерно-пайового товариства «Червоний партизан» Добропільського району Донецької області розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі на місцевості через ненадання спадкодавцем відповідного Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість видачі його дублікату /а.с.22-23/.

Правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог суд вбачав у тім, що ОСОБА_1 вважається такою, що не прийняла спадщину, оскільки одержаним правом на спадкування за законом належним чином не скористалась і позбавлена правових підстав для визнання за нею права власності на земельну частку (пай) відповідно до Сертифікату серія ДН № 0168534.

Суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які недоведені та допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У даній справі сторони не заперечували обставин того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом як донька ОСОБА_4 , яка отримала сертифікат на земельну частку пай ДН № 0168534, котрий втрачено.

Прийняття спадщини після смерті матері позивач пов`язувала із тим, що вона постійно на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем та не заявляла про відмову від спадщини.

Та належними письмовими доказами підтверджено, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини без реєстрації проживала разом з ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 /а.с.15, том ІІ а.с.22, том ІІ а.с.23/.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Причому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі /частина п`ята статті 81 ЦПК України/.

Суд першої інстанції не відреагував на аргументи позивача стосовно достовірності та доказового значення довідок з місця проживання спадкодавця та помилково вважав що зазначені документальні докази є неналежними письмовими доказами, оскільки не навів жодних підстав невідповідності цих документальних доказів законодавчим вимогам щодо їх форми чи змісту.

Так само не були вирішальними для результатів розгляду даної справи обставини про які зазначала позивач в іншому проваджені за позовом ОСОБА_1 про надання додаткового строку для прийняття спадщини, яке закрито за ініціативи позивача, оскільки виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які є підставою для звільнення від доказування відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними /ті самі особи або особа/ і об`єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даній справі за встановлених обставин рішення у іншій цивільній справі не ухвалювалось та обставини якими позивач обґрунтовувала інші позовні вимоги не мають для суду наперед встановленої сили та не могли бути вирішальними для даної справи.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив відповідачам їх права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню їхніх прав і отриманню доказів, в тому числі шляхом судового доручення, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак відповідачі жодних доказів в підтвердження своїх заперечень не надали, в жодний спосіб не підтвердили що вони впродовж тривалого часу з 2004 року реалізували свої спадкові права чи існували для цього будь-які перешкоди.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 підтвердила факт родинних відносин із спадкодавцем і прийняття спадщини, з огляду на положення частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/ якою передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Висновки суду про те, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину здійснені судом першої інстанції ґрунтуючись на припущеннях, однак вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального відображення своїх вимог в позовній заяві в іншому провадженні розгляд якого не закінчився ухваленням рішення яке би набрало законної сили.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в рішенні суду - без встановлення відповідних фактів.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно змісту наведеної норми до складу спадщини входить також право власності на земельну частку (пай) площею 7,3 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала в землях акціонерно-пайового товариства «Червоний партизан» Добропільського району Донецької області та належала ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 016834.

При цьому, судом враховано що вказана земельна частка (пай) була надана ОСОБА_4 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 016834, який згідно довідок Головного управлінням Держгеокадастру в Донецькій області від 14 травня 2019 року за № 393/103-19 та від 09 грудня 2019 року за № 901/103-19 ОСОБА_4 отримала, тобто остання реалізувала своє право власності на земельну частку (пай) та у останньої виникло право власності на це майно.

Та, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина що саме неможливість надання спадкоємцем Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 016834 чи його дублікату ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) в землях акціонерно-пайового товариства «Червоний партизан» Добропільського району Донецької області розміром 7,3 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі на місцевості.

У той же час, надані позивачем на підтвердження права на земельну частку (пай) згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 016834 довідки з Головного управлінням Держгеокадастру в Донецькій області не є правовстановлюючими документами і не дають підстав для вирішення спору в іншому поза судовому порядку.

Отже з мотивів правового захисту прав позивача суд апеляційної інстанції вважає що не має практичної доступної для позивача можливості реалізувати свої спадкові права в інший спосіб ніж шляхом ухвалення рішення суду.

Разом з тим, відповідачами не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вони не змогли повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідачі надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх заперечень. Відповідачі беззаперечно мали можливість ознайомитися із змістом позовної заяви і матеріалами справи, та саме відповідачі несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ними процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги спростовують фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції і дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність рішення суду що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 квітня 2021року скасувати позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Криворізької сільської ради Добропільського району Донецької області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, право власності на земельну частку (пай) площею 7,3 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала в землях акціонерно-пайового товариства «Червоний партизан» Добропільського району Донецької області та належала ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 016834, виданого розпорядженням голови Добропільської райдержадміністрації від 26 травня 1996 року за № 239, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 18 березня 1998 року за №6006.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2021 року.

Судді: