Дата документу 20.07.2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Честнєйшої Ю.О.,

секретаря Макаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі в порядку спрощеного провадження в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сервіс», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави, 3% річних та індексу інфляції,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сервіс» та ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 133 000,00 грн., як такі, що набуті та збережені відповідачами без достатньої правової підстави. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сервіс» та ОСОБА_2 на його користь 3% річних в сумі 5 575,07 грн. та 10014,90 грн. індексу інфляції згідно вимог ст.625 ЦК України. Судові витрати покласти на відповідачів.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 вересня 2008 року ним особисто було передано керівнику ТОВ «Агро-Сервіс» Бандурі М.П. грошові кошти в сумі 133 000,00 грн., на підтвердження чого на його ім`я були видані квитанція до прибуткового касового ордера №2055 від 23.09.2008 ТОВ «Агро-сервіс» та розписка написана власноручно в його присутності ОСОБА_2 . Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №2055, виданої ТОВ «Агро-Сервіс», зазначається про прийняття від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 133 000,00 грн., підстава: за трактор, дата видачі квитанції - 23.09.2008, на квитанції наявний відтиск круглої печатки та підпис директора ТОВ «Агро-Сервіс» ОСОБА_2 . Згідно змісту розписки, виданої на його ім`я ОСОБА_2 , зазначається про отримання ним від нього грошових коштів в сумі 133 000,00 грн. в рахунок попередньої оплати за трактор МТЗ892, який він зобов`язався поставити володільцю протягом 20 днів та зберігати в комплектному справному стані до 01.05.2009, або передати будь-якій іншій уповноваженій особі на першу вимогу. В розписці зазначено, що при передачі трактора ця розписка та прибутковий ордер підлягають знищенню. У випадку порушення прийнятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 зобов`язався нести відповідальність згідно чинного законодавства України особистим майном та активами ТОВ «Агро-Сервіс». В розписці зазначено, що вона написана власноручно та без примусу. На розписці наявний особистий підпис ОСОБА_2 відтиск печатки ТОВ «Агро-Сервіс» та зазначена дата її видачі - 23.09.08. При цьому слід зазначити, що будь-яких договорів або актів приймання - передачі рухомого майна, предметом яких була купівля-продаж чи поставка трактора МТЗ 892, між ним та ТОВ «Агро-Сервіс» чи особисто ОСОБА_2 не укладалося. Особисто він неодноразово звертався до відповідачів в усній формі з вимогами повернути кошти, однак, останні ігнорують його телефонні дзвінки та всіляко уникають зустрічей та розмов. До обіцяної дати трактор МТЗ 892 не був придбаний та переданий йому, отримані кошти не повернуті, у зв`язку з чим вважає, що відповідачі набули майно (кошти), які йому належать та зберігають (користуються грошовими коштами) у себе без достатньої правової підстави. Наголошує, що під час та після написання розписки між сторонами не виникли будь-які договірні правовідносини, що вказує відсутність існування правових підстав утримання відповідачами у себе грошових коштів. Окрім вказаного, 11 жовтня 2019 року ним на підставі ч.2 ст. 530 ЦК України, були заявлені письмові вимоги до ТОВ «Агро-Сервіс» та ОСОБА_2 про повернення коштів зі сплатою індексу інфляції та 3% річних, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Вимоги залишені без відповіді та задоволення. Вважає, що майно, а саме спірні грошові кошти у розмірі 133 000,00 грн. набуті відповідачами, з якими він не пов`язаний жодними договірними правовідносинами щодо такого майна, без правової підстави, а тому у відповідачів виникло зобов`язання перед ним повернути отримане майно (кошти), які є безпідставно набутим. 11 жовтня 2019 року ним на підставі ч.2 ст. 530 ЦК України, були заявлені письмові вимоги до ТОВ «Агро-Сервіс» та ОСОБА_2 про повернення коштів зі сплатою індексу інфляції та 3% річних, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, які поштою направленні відповідачам 18.10.2019, що підтверджується відбитком штампу на документах поштового направлення. Вимоги залишені без відповіді та задоволення. Враховуючи семиденний строк на виконання зобов`язання, передбачений ч.2 ст.530 ЦК України, відповідачі повинні були повернути ці кошти добровільно до 29 жовтня 2019 року, а з 30 жовтня 2019 року ним обґрунтовано нараховуються 3% річних та інфляційні втрати, як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання. Розрахунок 3% річних та індексу інфляції, враховуючи строки позовної давності, здійснюється за період з 30.10.2019 по 23.03.2021, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Враховуючи фактичні обставини та викладене нормативне обґрунтування, вважає обґрунтованим висунення наступних позовних вимог до відповідачів про стягнення інфляційних втрат та 3% річних: стягнення індексу інфляції згідно вимог ст.625 ЦК України, в сумі 10 014,90 грн., стягнення 3% річних згідно вимог ст.625 ЦК України в сумі 5 575,07 грн. Таким чином, загальний розмір стягнення інфляційних витрат та 3% річних згідно вимог ст.625 ЦК України складає: 3% річних - 5 575,07 грн.; індекс інфляції - 10 014,90 гри. Всього - 15 589,97 грн. 11 жовтня 2019 року ним на підставі ч.2 ст. 530 ЦК України, були заявлені письмові вимоги до ТОВ «Агро-Сервіс» та ОСОБА_2 про повернення коштів зі сплатою індексу інфляції та 3% річних, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, які поштою направленні відповідачам 18.10.2019, що підтверджується відбитком штампу на документах поштового направлення. Вимоги залишені без відповіді та задоволення. Враховуючи семиденний строк на виконання зобов`язання, передбачений ч.2 ст.530 ЦК України, відповідачі повинні були повернути ці кошти добровільно до 29 жовтня 2019 року. З даного часу і розпочалося відрахування строку позовної давності на пред`явлення даного позову до суду, а тому позовні вимоги заявлені позивачем з дотримання трирічного строку позовної давності.

Ухвалою суду від 13.04.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання.

14.06.2021 від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сервіс» - адвоката Єрьоменка О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Заявляючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що 23 вересня 2008 року позивачем було передано керівнику ТОВ «Агро-Сервіс» грошові кошти в сумі 133000 гривень в рахунок попередньої оплати за трактор МТЗ892, який він зобов`язався поставити володільцю на протязі 20 днів та зберігати до 01.05.2009. На підтвердження цього ОСОБА_2 було складено розписку. У зв`язку із тим, що трактор позивачу переданий не був, а грошові кошти не повернуті він звернувся до відповідачів з вимогою про повернення вищевказаних коштів. Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, сплачені ним за трактор, як такі, що були набуті без достатньої правової підстави на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. Як свідчить аналіз позовної заяви та доданих до неї документів, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Так, згідно долученої до позову розписки, між сторонами була досягнута домовленість про купівлі-продаж трактору, за що позивачем була сплачена передоплата. Таким чином, грошові кошти передавались в рамках договору між сторонами, тобто між сторонами існували певні зобов`язання. При цьому, сам позивач не заперечує факт існування зобов`язання між сторонами, оскільки стверджує про його невиконання. Враховуючи вищевказані норми матеріального права, незалежно від того у якій формі вчинено правочин у письмовій чи усній, якщо сторони за ним не оспорюють факт існування такого правочину та підтверджують факт передачі коштів в рамках його виконання, такий правочин не може вважатися недійсним чи вважатися недоведеним. За змістом вимог ст. 11 ЦПК України, тільки позивач має право визначати підставу позову. ОСОБА_1 підставою позову зазначив саме ст. 1212 ЦК України, обґрунтував свої позовні вимоги з посиланням на безпідставність набуття 133000 грн. відповідачем. На підставі викладеного можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами мають договірний характер, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідачів 133000 грн. на підставі 1212 ЦК України. Що стосується самого зобов`язання по передачі позивачем грошових коштів у якості передоплати за придбання трактору, зазначає що 23 вересня 2008 року ТОВ «Агро-Сервіс» від позивача ОСОБА_1 було прийнято грошові кошти у сумі 133000 гривень за купівлю-продаж трактору МТЗ 892. На підтвердження прийняття коштів ТОВ «Агро-Сервіс» було видано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2055 від 23.09.2008 року на суму 133000 гривень. Відповідно до досягнутої домовленості відповідач повинен був зберігати трактор в комплектному справному стані до 01.05.2009 року. Однак, позивач, чи інша уповноважена ним особа до відповідача - ТОВ «Агро-Сервіс» за вказаним майном не звертались. Після чого керівництвом ТОВ «Агро-Сервіс» було прийнято рішення про повернення грошових коштів позивачу, через неналежне виконання досягнутої між сторонами домовленості. На сьогоднішній день, будь-якої заборгованості ТОВ «Агро-Сервіс» перед ОСОБА_1 немає. Відсутність заборгованості підтверджується записами в бухгалтерських регістрах рах. 68.5. «Розрахунки з іншими кредиторами». Документи щодо обставин купівлі-продажу трактору МТЗ 892 між ТОВ «Агро-Сервіс» та ОСОБА_1 не підприємстві не збереглися, оскільки відповідно до протоколу № 1/2/13 від 04.02.2013 засідання експертної комісії ТОВ «Агро-Сервіс» було схвалено акт про вилучення для знищення документів за 2007-2009 роки, строки зберігання яких закінчилися і які втратили практичне значення для роботи підприємства за терміном зберігання. Також, зазначає, що стороною позивача пропущено строк позовної давності. Так, згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до змісту досягнутої між позивачем та відповідачем домовленості та розписки про передачу грошових коштів, сторони по справі визначили строк виконання зобов`язань, а саме 1 травня 2009 року. Саме зі вказаної дати у позивача виникає право вимагати у відповідача повернення грошових коштів, тобто з цієї дати починається перебіг трирічного строку позовної давності. Позовна заява ОСОБА_1 до суду надійшла 29.03.2021, тобто вже після спливу строку позовної давності, а тому позовні вимоги не підлягають задоволені у зв`язку із пропуском строку позовною давності. На підставі викладеного просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сервіс», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави, 3% річних та індексу інфляції у зв`язку із пропуском строку позовною давності.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності. На задоволенні позовної заяви наполягає та просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Від представника відповідачів надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Просив повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23 вересня 2008 року позивачем ОСОБА_1 було передано керівнику ТОВ «Агро-Сервіс» Бандурі М.П. грошові кошти в сумі 133 000,00 гривні, на підтвердження чого на його ім`я були видані квитанція до прибуткового касового ордера №2055 від 23.09.2008 ТОВ «Агро-сервіс» та розписка написана власноручно в його присутності ОСОБА_2 /а.с.8,9/.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №2055, виданої ТОВ «Агро-Сервіс», зазначається про прийняття від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 133 000,00 грн., підстава: за трактор, дата видачі квитанції - 23.09.2008, на квитанції наявний відтиск круглої печатки та підпис директора ТОВ «Агро-Сервіс» ОСОБА_2 .

Згідно зі змістом розписки, виданої на ім`я ОСОБА_1 ОСОБА_2 , зазначається про отримання останнім від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 133 000,00 гривень в рахунок попередньої оплати за трактор МТЗ892, який він зобов`язався поставити володільцю на протязі 20 днів та зберігати в комплектному справному стані до 01.05.2009, або передати будь-якій іншій уповноваженій особі на першу вимогу. У розписці зазначено, що при передачі трактора ця розписка та прибутковий ордер підлягають знищенню. У випадку порушення прийнятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 зобов`язався нести відповідальність згідно чинного законодавства України особистим майном та активами ТОВ «Агро-Сервіс». У розписці зазначено, що вона написана власноручно та без примусу. На розписці наявний особистий підпис ОСОБА_2 відтиск печатки ТОВ «Агро-Сервіс» та зазначена дата її видачі - 23.09.08.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на положення ст.1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Виходячи з норм статті 1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збережено за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої

та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також і з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Результат системного аналізу зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14.

Таким чином, норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлює наявність між сторонами договірних зобов`язань, то застосування до таких відносин норми ст.1212 ЦК України є неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.).

Згідно долученої до позову розписки, між сторонами була досягнута домовленість про купівлі-продаж трактору, за що позивачем була сплачена передоплата.

Таким чином, грошові кошти передавались в рамках договору між сторонами, що свідчить про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин), що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України.

При цьому, у разі не укладення основного договору купівлі-продажу, задля чого укладалася розписка, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від статті 1212 ЦК України.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником

у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу трактору.

Таким чином, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, виключає можливість задоволення позову в порядку статті 1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що оспорювана сума не може вважатися отриманою відповідачем безпідставно в розумінні ст.1212 ЦК України, тому позивач звернувся до суду з позовом, який є неналежним способом захисту його порушеного права, відтак позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності суд зазначає наступне.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Тобто, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Враховуючи викладене, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено внаслідок їх необґрунтованості, тому відсутні підстави для застосування у даній справі позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин, враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 141, 247, 265, 274-279 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Сервіс», ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів набутих без достатньої правової підстави, 3% річних та індексу інфляції, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Сервіс», код ЄРПОУ 23787497, адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, вулиця Ломоносова, 341/4.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 23 липня 2021 року.

СУДДЯ: