Провадження № 2/760/8883/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Шереметьвої Л.А., за участю секретаря- Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та захист персональних даних,суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквіфін Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін», Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер» про захист прав споживача, визнання недійсними укладених від її імені з даними товариствами кредитних договорів та захист персональних даних.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року вимоги позивача були роз`єднані в самостійні провадження.

В частині вимог позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велліфін» ухвалою суду від 21 вересня 2020 року справа направлена за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що в період з 29 червня до 01 липня 2019 року невідомі особи здійснили від її імені реєстрацію на декількох онлайн-сервісах кредитування і, скориставшись її особистими та персональними даними, оформили сім кредитів з подальшим заволодінням грошовими коштами фінансових організацій.

Вона не подавала заявок на онлайн-кредити, не мала волевиявлення на оформлення кредитних договорів та не отримувала грошових коштів.

15 липня 2020 року їй зателефонував представник ТОВ`Веллфін» з вимогою про погашення заборгованості в сумі 3 000, 00 гр.

Не дивлячись на її пояснення, що кредитний договір вона не укладала, з неї вимагають повернення коштів.

У зв`язку з цим вона звернулася до поліції в Свалявському р-ні Закарпатської обл., де перебувала 15 липня 2020 року, а 04 серпня 2020 року до Деснянського УП ГУНП в м. Києві.

Кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 04 серпня 2020 року за № 0004388.

28 липня 2020 року нею також подана заява до Київської місцевої прокуратури №1.

Крім того, вона звернулася до відповідача з листом 03 серпня 2020 рок, однак відповіді не отримала.

Вважає, що дії відповідача при вимаганні з неї грошових коштів є нечесною підприємницькою практикою, яка заборонена ст.19 Закону України « Про захист прав споживачів».

Зазначає, що єдиним ініціатором укладення правочину є відповідач та невстановлена особа, яку неможливо ідентифікувати через відмову відповідача надати їй будь-які документи про підтвердження взаємовідносин.

Крім того, відповідачем здійснена та продовжується незаконна обробка, збір, зберігання та інші дії з її персональними даними.

Це суперечить ст.ст.6, 10, 14, 15 Закону України « Про захист персональних даних», ст.32 Конституції України, без її згоди, а тому підлягають видаленню.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 04 грудня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками на адресу реєстрації.

Відповідно до зворотнього поштового повідомлення вказані документи були отримані ТОВ`Веллфін» 11 січня 2021року.

/ а. с. 51 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Звертаючись до суду, будь-яких доказів існування кредитного договору від її імені з відповідачем, укладеним в електронній чи будь-якій іншій формі, позивач суду не надала.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Не надаючи доказів укладення договору від її імені та будь-якої інформації, з якої було б можливо ідентифікувати його укладення, позивач, будучи забезпеченою правовою допомогою фахівця в галузі права - адвоката, з таким клопотанням до суду також не звернулася.

В свою чергу, ненадання відповідачем відзиву на позов,не може бути доказом існування такого договору, та достатнім для висновку про його існування.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відпюовідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням цього та викладеного вище, ненадання позивачем доказів укладення від її імені кредитного договору, які б відповідали вимогам ст.ст.76-80 ЦПК України, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 629, 638, 641, 1054 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12,13, 76-81, 141, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та захист персональних даних відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолятивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шереметьєва