Справа № 369/8486/21
Провадження №4-с/369/114/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Дубас Т.В.

за участю секретаря судових засідань Мазурик Д.С.,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 м. Києві скаргу ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 , суб`єкт, дії якого оскаржуються, - старший державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустам Рахманович, на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2021 ОСОБА_2 подав до суду вказану скаргу на дії державного виконавця, в якій просив суд:

визнати дії старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустама Рахмановича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.05.2021 неправомірними;

постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустама Рахмановича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.05.2021 скасувати.

Скарга мотивована тим, що встановлене в рамках ВП № 57955395 постановою державного виконавця від 21.05.2021 тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом позбавляє скаржника (боржника) основного джерела засобу до існування, оскільки одним з його обов`язків по роботі є керування транспортним засобом, крім цього через заборону він не може дістатись до роботи та не може відвозити дітей до садочку та школи.

В обґрунтування незаконності оскаржуваної постанови державного виконавця скаржник також вказував, що він не знав про виконавче провадження, від сплати аліментів не ухилявся, не переховувався, так як завжди офіційно працював та офіційно отримував державну допомогу по безробіттю.

Ухвалою судді від 22.06.2021 було відкрито провадження у справі, витребувано у державного виконавця матеріали виконавчого провадження № 57955395.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, на адресу суду надіслали заяви, в якій просили розгляд скарги здійснювати без їх участі, скаргу підтримали у повному обсязі.

Інші учасники справи до суду також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, причини своєї неявки до суду не повідомили.

За приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2018 у справі № 369/12717/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.10.2018 і до повноліття дитини.

20.12.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист. У цей же день ОСОБА_1 подала цей виконавчий лист до виконання до Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області.

Адреса боржника у виконавчому листі: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Васильківська, 19.

Постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області від 22.12.2018 було відкрито виконавче провадження № 57955395 з виконання виконавчого листа № 369/12717/18, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 20.12.2018.

Вказана постанова була надіслана боржнику 22.12.2018 на адресу: АДРЕСА_1 .

02.01.2019 боржника було викликано до державного виконавця на 11.01.2019.

З паспорта скаржника (боржника) вбачається, що до 21.02.2019 він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а з 27.02.2019 за адресою: АДРЕСА_2 .

У матеріалах виконавчого провадження № 57955395 містяться роздруківки квитанцій про сплату у банківському відділення в м. Андрушівка Житомирської області 11.11.2019 аліментів за жовтень 2018 року, а також 18.08.2020 за листопад 2018 року січень 2019 року.

Доказів того, що боржник повідомив виконавця про зміну місця свого проживання, суду надано не було.

Постановою державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області від 21.05.2021 на підставі ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 30.06.2021 станом на 01.05.2021 сукупний розмір заборгованості скаржника (боржника) становив 52 255,15 грн. У вказаній довідці відображено проплати аліментів, що згадані вище за текстом цієї ухвали.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_4 від 07.06.2021 № 1 ОСОБА_2 працював у нього з 04.02.2020 по час видачі довідки на посаді слюсаря з ремонту колісних авто.

Доказів погашення скаржником заборгованості за аліментами станом на 21.05.2021 суду не було надано.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним постановам приватного виконавця, суд зазначає.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

З урахуванням ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

З огляду на встановлені обставини у справі у розрізі проаналізованого вище законодавства, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що скаржнику (боржнику) мінімум з 11.11.2019 було відомо про стягнення з нього на користь стягувача аліментів, так як у цю дату він сплатив перший платіж по аліментам.

Разом з тим, станом на 01.05.2021 сукупний розмір заборгованості скаржника (боржника) становив 52 255,15 грн., сукупний розмір заборгованості перевищував суму аліментів більше ніж на чотири місяці.

Докази того, що станом на 21.05.2021 боржником було погашено заборгованість по аліментам перед стягувачем, надані не були.

А отже, державний виконавець в силу вимог ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був винести постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Доказів того, що встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, суду надано не було.

Той факт, що у посадовій інструкції скаржника на нього покладено, поруч з іншими, обов`язок керувати транспортними засобами з метою тестування перед технічним обслуговуванням та ремонтом після ТО і ремонту, не підтверджує, що обмеження боржника в праві керувати транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, адже у посадовій інструкції вказано низку інших обов`язків боржника, як слюсаря з ремонту автомобілів, які скаржник має можливість виконувати.

Докази того, що скаржник (боржник) у зв`язку зі встановленим державним виконавцем обмеженням у праві керувати транспортними засобами не має можливість добратись до місця роботи, у матеріалах справи відсутні.

Тобто, скаржником не було доведено наявність обставин, за яких тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не могло бути застосовано.

А отже, державний виконавець правомірно прийняв постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.05.2021, тому суд відмовляє у задоволенні скарги ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, керуючись згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 18, 81, 259-261, 268, 447-453 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 , суб`єкт, дії якого оскаржуються, - старший державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустам Рахманович, на дії державного виконавця відмовити

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.В.Дубас