Справа № 573/2104/20
Номер провадження 2/573/40/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

14 квітня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашина М.С.,

з участю секретаря: Сітало Ю.С.,

представника позивача: Волик О.М.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Путивльська міська рада Сумської області про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

Враховуючи складність у виготовленні повного тексту судового рішення, що потребує значного часу в обґрунтування доводів сторін, суд вважає за необхідне проголосити вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст рішення буде виготовлено протягом п`яти днів.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро» (юридична адреса: 41854, Сумська область, Білопільський район, с. Калинівка, вул. Молодіжна, буд. 35) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Путивльська міська рада Сумської області (юридична адреса: Сумська область, м. Путивль, вул. Князя Володимира, буд. 50) про визнання недійсним договору оренди землі, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом п`яти днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частин.

Суддя

Справа № 573/2104/20

Номер провадження 2/573/40/21

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

14 квітня 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Черкашина М.С.,

з участю секретаря: Сітало Ю.С.,

представника позивача: Волик О.М.,

відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Путивльська міська рада Сумської області про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2020 року від ПСП «Слобожанщина Агро» поштою надійшов зазначений позов, в якому вказується, що 01 червня 2013 року підприємство уклало з ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 4,2014 га з кадастровим номером :01:006:0102 строком на 10 років. На момент укладання договору оренди право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку підтверджувалося державним актом серії СМ №116489 від 19 березня 2004 року. Додатковою угодою від 01 листопада 2017 року, укладеною між ПСП «Слобожанщина Агро» та ОСОБА_2 , збільшено строк оренди за вказаним договором до 31 грудня 2030 року. Протягом усього строку оренди підприємство сумлінно виконувало свої обов`язки щодо використання земель та сплати орендної плати, проте навесні до позивача звернувся відповідач ОСОБА_1 з питанням щодо витребування земельної ділянки, так як вказана земельна ділянка перебуває в його оренді, при цьому про зміну кадастрового номеру земельної ділянки позивач повідомлений не був. Шляхом роботи з Публічною кадастровою картою України позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 присвоїв своїй земельній ділянці кадастровий номер :01:006:0101 та передав її в оренду ОСОБА_1 . Позивач вважає, що ОСОБА_2 порушено умови укладеного договору, а тому просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0101, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також просить визнати право оренди за ПСП «Слобожанщина Агро» на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0101.

Ухвалою від 18 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням його до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 48-49).

13 січня 2021 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що позов не визнає, бо вимоги позивача безпідставні, оскільки договір є неукладеним, так як не було здійснено його державної реєстрації. Для визначення початку перебігу строку дії саме цього договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна, кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Як наслідок за відсутності державної реєстрації правочин (договір) слід вважати невчиненим (неукладеним) (а. с. 54).

26 січня 2021 року надійшла відповідь представника ПСП «Слобожанщина Агро» - директора Хоменка О.М. на відзив відповідача ОСОБА_1 , в якому представник, крім іншого зазначив, що в договорі оренди земельної ділянки від 01 червня 2013 року, укладеному між ПСП «Слобожанщина Агро» та ОСОБА_2 , передбачено, що він набирає чинності після підписання його сторонами, а отже відсутність реєстрації права оренди не впливає на вказану обставину (а. с. 64-66).

02 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 надіслав до суду заперечення, в якому наголосив, що договір оренди земельної ділянки, який є підставою звернення позивача з позовом до суду, є неукладеним та не може визнаватися судом як доказ щодо порушення права ПСП «Слобожанщина Агро». Крім того, зі змісту позовної заяви підтверджується вчинення ОСОБА_3 самовільного заволодіння земельною ділянкою в 2019 році, а саме порушення ним земельного законодавства (а. с. 73).

10 березня 2021 року до суду від директора ПСП «Слобожанщина Агро» Хоменка О.М. надійшло пояснення по справі, яке мотивоване тим, що при внесенні інформації про право власності на земельні ділянки до Державного земельного кадастру була допущена помилка та сплутані земельні ділянки між собою. Відмічає, що при здійсненні заходів по державній реєстрації права оренди на земельну ділянку, належній ОСОБА_2 державний реєстратор виявила помилку щодо кадастрових номерів в Державному земельному кадастрі і відповідно не мала можливості провести реєстрацію права оренди, так як дані про право власності на земельну ділянку не відповідали даним внесеним до кадастру. При цьому, відповідач ОСОБА_1 скористався вказаними обставинами та зареєстрував оренду земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0101 в Державному реєстрі речових прав, не зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів у ОСОБА_2 . На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі (а. с. 90-103).

У судовому засіданні представник ПСП «Слобожанщина Агро» Волик О.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі із підстав зазначених вище.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає, оскільки ПСП «Слобожанщина Агро» не має права звертатися до суду за захистом свого порушеного права, оскільки договір оренди між ними та ОСОБА_2 не зареєстрований.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув повторно, раніше подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позовних вимог ПСП «Слобожанщина Агро» відмовити у повному обсязі (а. с. 83).

Представник третьої особи - Путивльської міської рада Сумської області в судове засідання не прибув, міський голова Гаврильчук К. направив свої пояснення, в яких зазначив, що третьою особою в даній справі повинен бути орган, який провів зміну кадастрового номеру, а не здійснив державну реєстрацію права оренди. Також просить розглянути справу без участі їх представника (61-62).

Заслухавши представника позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1 , повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2013 року між ПСП «Слобожанщина Агро» та ОСОБА_2 , якому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 116489, виданого Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 19 березня 2004 року згідно з розпорядженням голови Білопільської РДА №118 від 11 березня 2004 року, укладено Договір оренди земельної ділянки площею 4,2014 га з кадастровим номером :01:006:0102 строком на 10 років, та підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди та акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а. с. 15-19, 20-22, 28).

01 жовтня 2017 року між ПСП «Слобожанщина Агро» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до Договору від 01 червня 2013 року, згідно якої збільшено строк оренди за вказаним договором до 31 грудня 2030 року (а. с. 23-27).

З витягу з Державного земельного кадастру від 05 жовтня 2020 року вбачається, що 10 грудня 2013 року Білопільським районним управління юстиції зареєстровано право оренди за ПСП «Слобожанщина Агро» на земельну ділянку, площею 4,2014 га з кадастровим номером :01:006:0102, власником якої є ОСОБА_5 ( батько позивача) (а. с. 101-102).

У той же час встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 20 листопада 2019 року без номеру щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0101 площею 4,2014 га. Право оренди за ОСОБА_1 за вказаним договором зареєстроване Виконавчим комітетом Путивльської міської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02 грудня 2019 року, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру (а. с. 34-35, 112-117).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, а відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 8 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4 ст. 124 ЗК України).

Законом України «Про оренду землі» визначається порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

В силу положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 вказаного Закону в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі (ст. 17 зазначеного Закону).

За змістом ч. 7 ст. 93 ЗК України, ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Договір оренди землі припиняється, у тому числі, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до приписів статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з положеннями ч. ч. 1-3 ст. 3 вказаного Закону державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором від 01 червня 2013 року та додатковою угодою від 01 жовтня 2017 року ПСП «Слобожанщина Агро» та ОСОБА_2 уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0102 строком до 31 грудня 2030 року, підписали, проте у супереч вимогам п. 46 договору, не зареєстрували.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Пунктом 46 вказаного вище договору оренди визначено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Тобто права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладанні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

Верховний Суд України вказав, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено і у мотивувальних частинах постанов від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16).

У ЦК України передбачено поняття як визначення строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 зазначає наступне.

Метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.

У постанові від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження № 6-162цс13) Верховний Суд України зробив висновок, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є момент, коли сторони, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами. Однак указав, що цивільні права та обов`язки, тобто чинність, договір набуває після його державної реєстрації.

При цьому сторони узгодили у пункті 8 договору строк його дії - 10 років, у пункті 31 передбачили обов`язок орендаря приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, та у пункті 46 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 627 ЦК України, з урахуванням положень ст. 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно із положеннями ч.ч.1, 2 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ст.25 ЗУ "Про оренду землі" орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Згідно із статтею 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином договір оренди землі, укладений між ПСП «Слобожанщина Агро» та ОСОБА_2 від 01 червня 2013 року не набрав чинності з моменту його підписання та передачі земельної ділянки за актом приймання-передачі, як вважає сторона позивача, оскільки ПСП «Слобожанщина Агро» не вчинило жодних дій щодо проведення його державної реєстрації" за відповідачем ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права оренди земельної ділянки від 01 червня 2013 року, укладеного між ПСП «Слобожанщина Агро» та ОСОБА_2 не була проведена, тому право оренди у позивача не виникло.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень статті 15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням указаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи усі докази, які були ретельно досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів факт порушення його прав відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тому позов є необґрунтованим і до задоволення не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується положеннями п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі відмові у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача, а отже підстав для стягнення з відповідача судового збору не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 90, 93 ЗК України, ст. ст. 14, 20, 25 ЗУ «Про оренду землі», ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства «Слобожанщина Агро» (юридична адреса: 41854, Сумська область, Білопільський район, с. Калинівка, вул. Молодіжна, буд. 35) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Путивльська міська рада Сумської області (юридична адреса: Сумська область, м. Путивль, вул. Князя Володимира, буд. 50) про визнання недійсним договору оренди землі, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 квітня 2021 року.

Суддя