Єдиний унікальний номер 175/2810/21
провадження № 2/175/864/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 р. Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Васюченко О.Г.

за участю секретаря: Кульпіна Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 20 липня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Ідея-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., Дніпровський РВ ДВС Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Позивач в своїх позовних вимогах просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 09 жовтня 2019 року за реєстровим № 10337 та стягнути з АТ «Ідея-Банк» на свою користь сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Вважає, що виконавчий напис за реєстровим номером 10337 вчинений 09 жовтня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. є таким, що вчинений без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат».

Представник позивача у судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі

Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися належним чином, від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні, також прохав розглядати справу без його участі, третя особа про причини неявки суду не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Із позовної заяви та матеріалів справи встановлено, що 22 червня 2021 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС ПСМРУМЮ (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 65835058, на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 10337 від 09 жовтня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея-Банк» заборгованості у сумі 61 883,52 грн. В наслідок відкриття вище вказаного виконавчого провадження державним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату позивача, у зв`язку із чим стягнуто з останньої витрати в загальному розмірі 68 304,87 грн., які складаються з суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Крім того, позивач вказує на те, що вона є працевлаштованою та працює в КП «Керуюча компанія «Перспектива» Слобожанської селищної ради» з 18 травня 2021 року та враховуючи цей факт, під час виконавчого провадження державний виконавець своєю постановою від 05.07.2021 звернув стягнення на доходи позивача, що в свою чергу є незаконно, оскільки в неї відсутні будь-які договірні відносини із АТ «Ідея-Банк», а суму заборгованості, яку з неї стягнуто на підставі спірного виконавчого напису нотаріуса вважає незаконною та безпідставною. Будь-яких листів чи повідомлень від АТ «Ідея-Банк» та/або приватного нотаріуса позивач не отримувала, у зв`язку із чим вважає, оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Дізнавшись про виконавчий напис, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

На офіційному сайті Міністерства Юстиції України за посиланням https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors в Єдиному реєстрі боржників судом здійснено перевірку інформації та встановлено, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про наявність виконавчого провадження №65835058; боржник: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; документ видав: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М.; категорія стягнення: стягнення коштів.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження за посиланням https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors встановлено, що за виконавчим провадженням № 65835085 боржником є ОСОБА_1 .

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641св 18), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові №569/8884/17 від 14.08.2019 вказав, що для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц.

Суду не надано доказів того, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність вимог боржника, а нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, врахував та належним чином перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

Відповідачами не надано суду жодних доказів на спростування вказаних доводів позивача щодо неправильності розрахунку заборгованості, на підставі якого вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_9 (ОСОБА_10) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність, визначених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, а тому враховуючи встановлені судом обставини, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису від 09 жовтня 2019 року зареєстрований в реєстрі за №10337 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. щодо стягнення за Кредитним договором від 08 лютого 2018 року укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» на поточні потреби в сумі 35059.04 грн. таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Ідея Банк» на користь позивача ОСОБА_1 повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 908 грн.

Також судом було встановлено, що позивачем були понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 5800 гривні, що підтверджено належними та допустимими доказами, а тому вказані витрати слід також стягни з відповідача.

Приймаючи до уваги те, що позивачем підтверджено документально витрати на професійну правничу допомогу, а також враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5800 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 12, 13, 76, 141, 263-266 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 09 жовтня 2019 року зареєстрований в реєстрі за № 10337, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея-Банк» заборгованості у сумі 61 883,52 грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5800 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Г. Васюченко