Єдиний унікальний номер 235/174/21
Номер провадження 22-ц/804/2061/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді Мірути О.А.,

суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі № 235/174/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року (суддя Хмельова С.М.),

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

13 січня 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 09 липня 1994 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, від якого мають двох дітей: малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття. Протягом останнього часу сімейні стосунки між подружжям погіршилися, що призвело до постійних непорозумінь та конфліктів. Шлюбні відносини фактично припинені. Спільне життя з відповідачкою не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Позивач вважає примирення неможливим, просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красномійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволені.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив, з того, що сторони сімейних стосунків не підтримують, позивача та відповідач станом на 12 березня 2021 року не проживають разом вже близько восьми місяців. В період строку, який надано сторонам судом для примирення, позивач та відповідач не примирились, тому суд дійшов до висновку про неможливість примирення сторін та збереження шлюбних відносин.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

З рішенням суду відповідач ОСОБА_1 не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції або закрити провадження по справі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував наявність у сторін малолітньої дитини, заперечення дружини та її доводи, що у них міцна сім`я, а наданий судом для примирення час вважає недостатнім.

Зокрема, звертає увагу апеляційного суду, що ані вона, ані її представник не були жодним чином повідомлені про призначення розгляду справи на 02.06.2021 року, що є порушенням норм процесуального права.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач ОСОБА_2 надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, та правильно витлумачив ці норми.

У зв`язку з цим, позивач просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міськвиконкому Дніпропетровської області 09.07.1994 року, актовий запис №114 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають двох доньок: малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття (а. с. 8, 9).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

У судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення судового засідання або будь яких клопотань не надходило. Беручи до уваги належне, завчасне повідомлення сторін у справі про місце, день та час розгляду справи, про що свідчать наявні у справі рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень ( судових повісток ), колегія суддів апеляційного суду у відповідності до норм статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути справу за апеляційною скаргою на рішення суду у відсутності її сторін, котрі не з`явилися до суду.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає, в той час, як обставини по справі судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини, але судом першої інстанції допущено порушення процесуального права.

Встановивши фактичні обставини справи на підставі доказів, яким надано належну оцінку, зокрема те, що фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені, продовження шлюбу суперечить права та інтересам позивачки, суд першої інстанції, надавши сторонам строк для примирення, після його закінчення та встановленого не примирення сторін, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, яке у відповідності до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, який обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено у статях 128, 130 ЦПК України.

Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з положеннями пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 зазначає, що жодних повідомлень про розгляд справи вона не отримувала. Про те, що розгляд справи призначено на 02.06.2021 року, вона дізналась коли їй подзвонила секретар суду саме 02.06.2021 року але прибути у судове засідання вона не змогла, оскільки перебувала на робочому місці в іншому населеному пункті.

Аналіз матеріалів справи також свідчить про відсутність в них відомостей про направлення судом першої інстанції та отримання відповідачем судових повісток про виклик в судове засідання на 02 червня 2021 року, в якому ухвалено рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 була завчасно обізнана про судовий розгляд справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції порушив право ОСОБА_1 знати про час і місце судових засідань (частина перша статті 8 ЦПК України), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі Віктор Назаренко проти України від 03 жовтня 2017 року та у справі Лазаренко та інші проти України від 27 червня2017 року).

Вищезазначене відповідає Постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 24.05.2021 року по справі № 2-941/11, провадження № 61-885св20.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та ухвалив рішення без будь-яких доказів її належного повідомлення про день, час та місце судового засідання, про що відповідач зазначав у своїй апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, та що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Ухвалюючи судове рішення по суті спору судова колегія виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міськвиконкому Дніпропетровської області 09.07.1994 року, актовий запис №114 (а.с.7).

Від шлюбу мають двох доньок малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття (а.с. 8, 9).

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_2 зазначив, що протягом останнього часу сімейні стосунки між подружжям погіршилися, що призвело до постійних непорозумінь та конфліктів. Шлюбні відносини фактично припинені. Спільне життя з відповідачкою не склалося з причини відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Позивач вважає примирення неможливим, просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені остаточно, подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами носить формальний характер, та його збереження суперечитиме інтересам позивача.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

Судом першої інстанції ухвалою від 12 березня 2021 року надавався сторнам строк для примирення до 13 травня 2021 року, проте вжиті заходи не призвели до примирення сторін.

На адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляду справи за його відсутністю, вказавши, що наполягає на задоволенні своїх позовних вимог та просив не надавати додатковий строк на примирення. (а.с.31).

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про доцільність збереження шлюбу з урахуванням наявності у сторін дитини не можуть бути безперечною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивач не має бажання зберегти шлюбні відносини. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини в силу вимог статті 141 СК України.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України Про судовий збір , судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року встановлено у розмірі 2270 гривні.

Враховуючи зазначене за подання апеляційної скарги підлягало сплаті 1362 грн.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 908 грн. (а.с.39).

Таким чином, з урахуванням норм діючого законодавства необхідно стягнути різницю недоплаченого судового збору з відповідача за подання апеляційної скарги у сумі 454 грн. за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міськвиконкому Дніпропетровської області 09.07.1994 року, актовий запис №114 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. за подання апеляційної скарги.

Судовий збір сплачується за наступними реквізитами:

отримувач: Донецьке ГУК/Маріуполь. МТГ/Г22030101; код отримувача ; банк отримувача: Казначейство України (ел); номер рахунку (IBAN): UA0005686; код класифікації доходів бюджету: 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький апеляційний суд (м. Бахмут).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: