Справа № 127/8290/21
Провадження 4-с/127/50/21
У Х В А Л А

08 квітня 2021 року

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вохмінова О.С., розглянувш скаргу ОСОБА_1 про визнання ціни позову незаконною, необґрунтованою, надуманою, визнання позову недійсним і відхилення його як недійсного,

в с т а н о в и в :

01.04.2021 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу, в якій відповідачами зазначив представника позивача ОСОБА_2 , Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, Вінницький відділ поліції, начальника ДОП сектору превенції Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області, Староміський ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області. Просив визнати ціну позову 17 849,69 грн., виконану ОСОБА_2 незаконною, необґрунтованою, надуманою. Вважати позов недійсним та відхилити як недійсний.

Інших вимог до інших відповідачів не пред`явив.

Серед матеріалів, доданих до скарги, заявник надав копію заяви представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Сауляка Є.В. про зменшення розміру позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам в сумі 17 849,69 грн.; копію розрахунку заборгованості по кредитному договору від 05.11.2007 року; копію заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг; копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 17 849,69 грн.; копію виконавчого листа від 21.05.2019 року на підставі рішення суду від 20.02.2019 року; копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд вважає, що скарга підлягає поверненню ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, процедурні гарантії, закріплені в ст. 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань. Кожен має право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками; на це право, що є одним з аспектів права на доступ до суду, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав є неправомірним (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), серія А №18, п. 2836).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Крім того, у справі «SalontajiDrobnjak v. Serbia» ЄСПЛ визначив: «Правова система має бути спроможною захистити себе від сутяжників, і саме національні органи мають запровадити ефективний судовий механізм захисту щодо позовів таких осіб, без обов`язкового використання заходів, що впливають на обсяг їх дієздатності».

Позов, який подається до суду для розгляду, вважається справжнім та серйозним, якщо лише немає явних показників протилежного, що можуть стати підставою для висновку, що позов є безпідставним (frivolous) або сутяжницьким (vexatious) або йому з інших підстав бракує обґрунтованості, такого висновку дійшов ЄСПЛ у справі «Kupiec v. Poland».

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Згідно з п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами. У свою чергу, ст. 44 Кодексу встановлює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Захист порушеного, на думку заявника, права, на поновлення якого заявник ОСОБА_1 подав скаргу, мав би відбуватись шляхом подачі до суду відзиву у справі № 127/23007/16-ц, доведення розміру заборгованості по кредитному договору, якщо така існує, шляхом подачі відповідного позову або зустрічного позову, оскарження рішення суду у справі, а не шляхом подачі скарги «про визнання ціни позову 17 849,69 грн. виконану ОСОБА_2 незаконною, необґрунтованою, надуманою. Визнати позов недійсним та відхилити його як недійсний».

Скарга є завідомо безпідставною і має очевидно штучний характер, оскільки справа № 127/23007/16-ц розглянута Вінницьким міським судом Вінницької області 20.02.2019 року, з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в сумі 17 849,69 грн., рішення набрало законної сили і перебуває на примусовому виконанні.

Таким чином, обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту прав сам собою не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Крім того, суд вважає дану скаргу очевидно штучною і через те, що скарга подана з метою перешкоджання виконання рішення у справі № 127/23007/16-ц, всупереч висновку суду щодо спірних правовідносин у цій справі.

При ухваленні рішення суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №757/64933/17-ц.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

Враховуюи наведені обставини, суд вважає необхідним повернути скаргу ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 44 ЦПК України.

Керуючись ст. 44 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

повернути ОСОБА_1 скаргу про визнання ціни позову незаконною, необґрунтованою, надуманою, визнання позову недійсним і відхилення його як недійсного.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: