ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6498/21 Справа № 191/3841/16-ц Головуючий у першій інстанції: Прижигалінська Т. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

03 серпня 2016 року ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (назву змінено на ПАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №858904/ФЛ, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 23000,00 доларів в порядку та на умовах, встановлених договором. В якості забезпечення зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, поручителем виступає відповідач ОСОБА_3 , з якою було укладено договір поруки №858904/ФЛ-П та яка зобов`язалася перед банком відповідати за виконання позиальником взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, станом на 14.04.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 14860,26 доларів США, що в еквіваленті становить 378691,09 гривень та 11034,60 гривень, в тому числі заборгованість за сумою кредиту - 13430,82 долари США; заборгованість по процентам - 1429,44 долари США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 51422,60 грн; штраф за порушення умов кредитного договору - 58612,00 грн. Позивач також зазначив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. У зв`язку з наведеним вище вважає, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Тому позивач просив стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказану заборгованість за кредитним договором №858904/ФЛ у сумі 14860,26 доларів США, що в еквіваленті становить 378691,09 грн. та 11034,60 грн.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №858904/ФЛ в сумі 14860,26 доларів США центів США, що в еквіваленті становить 378691,09 грн. та складається із заборгованості за кредитом в розмірі 13430,82 доларів США, заборгованості по процентам в розмірі 1429,44 дол. США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 51422,60 грн. Стягнуто з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» витрати по сплаті судового збору в розмірі по 2150,57 грн. з кожного. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 25 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір №858904/ФЛ, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 23000,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 15,99 відсотків річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення - до 20 липня 2023 року (а.с. 14-16 т.1).

Пунктом 3.3 кредитного договору погоджено, що позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п. 1.3.1., 1.3.2. цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок мінімально необхідного платежу у валюті кредиту, щомісячна сума якого складає 340,69 доларів США; позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2. цього договору, щомісячно до 20 числа поточного місяця.

За змістом пункту 4.2.4 вказаного вище договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п 3.3.3. цього договору.

Розділом 5 кредитного договору №858904/ФЛ від 25.07.2008 року передбачено відповідальність сторін, пунктом 5.1 якого встановлено, що у разі у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.3.5. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У разі порушення позичальником вимог п.л. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору, за кожен випадок (пункт 5.2 договору).

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №858904/ФЛ від 25.07.2008 року, цього ж дня між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки №858904/ФЛ-П від 25.07.2008 року, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору (а.с. 17-18 т.1).

За змістом пункту 5.3договору поруки №858904/ФЛ-П від 25.07.2008 року, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором №858904/ФЛ, станом на 14.04.2016 року позивачем нарахована заборгованість у розмірі 14860,26 доларів США, що в еквіваленті становить 378691,09 гривень та 11034,60 гривень, а саме: заборгованість за сумою кредиту - 13430,82 долари США; заборгованість по процентам - 1429,44 долари США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 51422,60 грн; штраф за порушення умов кредитного договору - 58612,00 грн. (а.с. 19-22 т1).

27 грудня 2012 року ПАТ «КБ «Надра» направило на адресу позичальника досудову вимогу №22-2/103185 від 27.12.2012 року про дострокове повернення кредиту за договором №858904/ФЛ, в якій банк, враховуючи допущені позичальником порушення, на підставі п. 4.2.4. кредитного договору, вимагав дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок № НОМЕР_1 суму кредиту в розмірі 23000,00 долари США., заборгованість по процентам - 985,44 долари США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості 48427,60 гривень та штраф за порушення умов кредитного договору у розмірі 53648,29 гривень (а.с. 128-129 т.1).

Також встановлено, що 17 липня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_3, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстровано за №509 (а.с. 81-82 т.1).

Згідно умов вказаного вище договору про відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_3 від 17.07.2020 року, право вимоги за кредитним договором №858904/ФЛ від 25.07.2008 року, ПАТ «КБ Надра» відступив на користь ТОВ «Дніпрофінансгруп» - (новий кредитор), що підтверджується також копією Додатку №1 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються) до цього договору (а.с. 83-84 т.1).

За положеннями пункту 1 договору про відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_3 від 17.07.2020 року, зокрема, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору (договорами про надання кредиту, договорами поруки, іпотечними договорами, договорами застави).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2021 року за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», зокрема, замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» (а.с. 191-194 т.1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Судом встановлено, що банком було змінено дату остаточного повернення кредиту та строку дії кредитного договору шляхом направлення 27 грудня 2012 року позичальнику вимоги №22-2/103185 від 27.12.2012 року про дострокове повернення кредиту за договором №858904/ФЛ та встановлення дострокового виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів (а.с. 128-129 т.1).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що останнім з тридцяти календарних днів, що визначені у вказаній вище вимозі банку, являється 27 січня 2013 року, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позичальника ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором, яка сформувалась станом на 27.01.2013 року; підстави для стягнення процентів, що передбачені умовами кредитного договору, за межами строку його дії за період з 28.01.2013 року по 14.06.2016 року (відповідно до змісту позовних вимог) - відсутні.

Судом встановлено, що згідно змісту представлених позивачем розрахунків, станом на 04.02.2013 року заборгованість за кредитним договором №858904/ФЛ становить: 13430,82 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 15846,74 дол. США - відсотки за користування кредитом (а.с. 19-21 т.1).

Разом з тим, позичальником за увесь період на погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом було сплачено 22504,77 дол. США (а.с. 1-21 т.1).

Таким чином, здійснивши зарахування сплаченої суми по відсоткам у розмірі 22504,77 дол. США в рахунок погашення встановленого судом розміру боргу станом на 27.01.2013 року, колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позичальника на користь позивача тіла кредиту в сумі 6772,79 дол. США, виходячи з розрахунку (13430,82 дол. США заборгованість за тілом кредиту + (15846,74 дол. США борг за відсотками - 22504,77 дол. США сплачено відсотків)).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши укладення кредитного договору та отримання за його умовами кредитних коштів; враховуючи зміну позивачем строку кредитування та встановлення судом дійсного розміру заборгованості, з урахуванням сплачених позичальником грошових коштів, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», що є правонаступником ПАТ «КБ «Надра», заборгованості за кредитним договором №858904/ФЛ від 25.07.2008 року в розмірі 6772,79 дол. США, що є тілом кредиту, а також штрафу в розмірі 58612,00 грн. на підставі пункту 5.2 кредитного договору.

Разом з цим, в задоволенні вимоги банку про стягнення на користь позивача заборгованості по пені слід відмовити, виходячи з наступного.

У правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, стягнення на користь банку штрафу в розмірі 58612,00 грн., - колегія дійшла висновку, що вимога щодо стягнення на користь банку пені у розмірі 51422,60 грн. задоволенню не підлягає, оскільки пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що вказана пеня стягується за порушення позичальником зобов`язань із погашення кредиту. Отже, вищевказана пеня є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки. Більше того, згідно змісту представленого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість по пені, яка нарахована за період строку кредитування, фактично погашена позичальником (а.с. 19 т.1).

Непогодження відповідача з представленим банком розрахунком мають неконкретний, формальний характер; про наявність конкретних недоліків, вад наданого банком розрахунку відповідачем не зазначено; клопотання про представлення суду власного розрахунку заборгованості або про призначення відповідної судової експертизи відповідачем не заявлені, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до 1 першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі №6-1451цс15.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Встановлено, що позивач, надіславши позичальнику вимогу про дострокове повне погашення кредитної заборгованості, змінив строк виконання кредитного зобов`язання вцілому, який настав не пізніше 27.01.2013 року.

Виходячи з викладеного, встановивши, що з даним позовом до суду позивач звернувся 03 серпня 2016 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2 т.1); враховуючи, що протягом 6 місяців після настання зміненого строку виконання зобов`язання банк не звернувся з вимогою до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором №858904/ФЛ від 25.07.2008 року з поручителя ОСОБА_3 , у зв`язку із припиненням 27 липня 2013 року поруки вказаного поручителя, з урахуванням змісту частини 4 статті 559 ЦК України.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Колегія наголошує, що позивачем не надано доказів пред`яявлення до поручителя вимоги про стягнення заборгованості протягом шести місяців з дати зміненого строку виконання основного зобов`язання; клопотань про витребування відповідних доказів судом - позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування строків позовної давності, згідно змісту його заяви про перегляд заочного рішення та змісту апеляційної скарги (а.с. 122-125, 203-209 т.1).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність - в один рік, згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, відносно неустойки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давністьзастосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Між тим, частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Встановлено, що даний позов пред`явлений до суду 03.08.2016 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с.2 т.1).

З детального розрахунку заборгованості, наданих позивачем, вбачається, що позичальник систематично щомісячно вносив гроші кошти на погашення заборгованості в період з серпня 2008 року по березень 2016 року з останнім платежем 11.03.2016 року на суму 78,37 дол. США (а.с. 20 т.1).

Приймаючи до уваги добровільну сплату позичальником заборгованості за кредитним договором по березень 2016 року, колегія дійшла висновку про систематичне переривання перебігу строку позовної давності по 11.03.2016 року (останній платіж), а тому загальний трирічний та спеціальний річний строки позовної давності позивачем не пропущено.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги (а.с. 223-224 т1).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 3468,36 грн. (389725,69 грн. х 1,5% х 59,33%).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» () заборгованість за кредитним договором №858904/ФЛ від 25.07.2008 року в розмірі 6772 (шість тисяч сімсот сімдесят два) дол. США 79 центів та 58612 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот дванадцять) грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 6772,79 дол. США та штрафу в розмірі 58612,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» () судові витрати в розмірі 3468 (три тисячі чотириста шістдесят вісім) грн. 36 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова