Справа № 188/84/21
Провадження № 2/188/190/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року смт.Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Курочкіної О.М.,

секретар судового засідання Лукіна Л.Г.,

справа №188/84/21

позивач за первинним позовом, відповідач за об`єднаним позовом: ОСОБА_1

відповідач за первинним позовом, позивач за об`єднаним позовом: ОСОБА_2

вимоги:

за первинним позовом вимоги про усунення перешкод у користуванні майном,

за об`єднаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

за участю:

позивача за первинним позовом , відповідача за об`єднаним позовом ОСОБА_1

відповідача за первинним позовом, позивача за об`єднаним позовом: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2010 року у цивільній справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено порядок користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , виділено ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 12,32 кв. метри, ОСОБА_3 виділено в користування житлову кімнату площею 17,13 кв. метри; кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишено в загальному користуванні. Прийнято рішення про усунення ОСОБА_1 перешкод в користуванні житлом, та вселення його в зазначену квартиру.

Крім того, цим рішенням розділено спільне майно подружжя, виділено ОСОБА_3 гараж, розташований по АДРЕСА_2 , та визнано за нею право власності на цей гараж. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частини гаража в сумі 4986 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

На підставі вказаного рішення 16.02.2011 ОСОБА_1 було видано виконавчий лист. У 2011 році, точної дати позивач не пам`ятає, після отримання виконавчого листа, він направив його до ВДВС Петропавлівського РУЮ Дніпропетровської області з відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження. У тому ж 2011 році ОСОБА_2 впустила позивача у зазначену вище квартиру та він деякий час користувався житлом.

Після цього позивач мешкав у іншому місці, а у 2020 році у нього знову виникла потреба повернутися для проживання у квартиру АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить ОСОБА_1 .

Відповідач не дала змоги потрапити ОСОБА_1 у вказане житло та відмовляє у користуванні квартирою.

Зважаючи на це, позивач знову звернувся до відділу Державної виконавчої служби, але там йому повідомили, що виконавчий лист їм на виконання не надходив.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Петропавлівського районного суду у справі № 2-29/2010 від 28.12.2020 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Таким, чином на даний час, незважаючи на наявність судового рішення про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та про вселення його у вказану квартиру, він не має можливості користуватися своєю власністю, через те, що відповідач створює перешкоди у користуванні нерухомим майном, не допускаючи його у квартиру.

З цього приводу ОСОБА_1 звертався з заявою до Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП у Дніпропетровській області. Зазначені ним обставини підтвердились перевіркою працівників поліції.

Ефективним та законним способом захисту своїх порушених прав вважає усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення позивача у квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні житловою кімнатою площею 12,32 кв. метри, розміщеною у вказаній квартирі, та розташованими там же кухнею, коридором, ванною кімнатою і вбиральнею, які залишені в загальному користуванні, а також зобов`язання відповідачки передати йому комплект ключів від зазначеної квартири.

Саме лише рішення про вселення позивача в житло є неефективним, оскільки, пустивши йогоу квартиру один раз, відповідачка знову зможе чинити перешкоди у користуванні житлом шляхом недопуску у квартиру після будь-якого його відлучення з житла, не несучи за це відповідальності.

Покладення ж на відповідача зобов`язання вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення, у разі невиконання такого обов`язку, передбачає юридичну відповідальність та є ефективним запобіжником для недопущення порушення моїх прав у подальшому.

Зважаючи на дії відповідача, ОСОБА_1 не має можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, тому змушений звернутися до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з цим позовом, вважаючи саме такий спосіб законним та ефективним для захисту своїх порушених прав.

ОСОБА_2 також звернулась до ОСОБА_1 з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.02.2021 року по справі №188/84/21 винесено ухвалу про відкриття провадження, ОСОБА_2 не погодилась з позовною заявою ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

Відповідно до довідки виданої на ім`я ОСОБА_2 про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані та проживають за вказаною адресою:

син- ОСОБА_4 , 2002 року народження;

донька- ОСОБА_5 , 2016 року народження;

ОСОБА_1 , не проживає в житловому приміщенні розташованому за значеною адресою понад 10 років.

Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавився з 2010 року до 2020 року.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні ОСОБА_2 , ні інші члени її родини відповідачу не чинили.

ОСОБА_2 посилаючись на Конституцію України, ЦК України, норми Житлового кодексу УРСР та норми міжнародного права вважає, що має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції, а усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. ,

ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 втратив право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації та проживання, крім того протягом 10 років не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому, вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з зустрічним позовом, оскільки позивач зловживає своїми процесуальним правами, та таким чином намагається вести суд в оману.

В судовому засіданні, позивач за первинним позовом, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_1 пояснив, останнім часом він працює і проживає в смт.Петропавлівка. Проживаючи тимчасово у своїх, похилого віку батьків, враховуючи їх хворобливий стан та хронічні захворювання, він наражає їх на небезпеку захворіти. В нього є власне житло і він має право та можливість проживати за місцем роботи, убезпечивши своїх батьків від поширених сьогодні інфекційних захворювань. ОСОБА_1 також пояснив, що фактично попереднє рішення суду було виконано, він вселився у житло, але потім проживав з родиною у м.Павлоград. Позивач також зазначив, що він не порушуючи прав відповідача, без жодних конфліктів у жовтні 2020 року хотів вселитись, але позивачка закрила перед ним двері, він змушений був звернутись до поліції.

Їх спільний син, який вже повнолітній, навчається у навчальному закладі в іншому місті, в квартирі фактично не проживає. ОСОБА_2 проживає у квартирі зі своїм другим чоловіком, який не прописаний та їх спільною малолітньою дитиною, кімната, яка належить йому на праві приватної власності повинна бути звільнена відповідачкою. Крім того, він не обмежував її у користуванні житлом, були нормальні відносини, він приїжджав, зустрічався з сином. Маючи вже другу дитину у новій родині, заяву до суду про зменшення аліментів не подавав, розуміючи свої обов`язки по утриманню власного сина, платив до його повноліття 25% від зарплати, наразі сплачує аліменти в зв`язку з навчанням сина, але ОСОБА_2 все одно мало. ОСОБА_1 зазначив, що завжди відкритий до пропозицій, вважав можливим разом з ОСОБА_2 відмовитись від своїх часток на користь сина, готовий продати свою частку, але відповідач не погоджується, крім того, ОСОБА_2 та її мати ображали та принижували його. Вважає обурливим, що чоловік ОСОБА_2 користується їх спільною власністю, а йому чинять перепони.

Заперечив про факт притягнення його до кримінальної відповідальності за нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, рішення були скасовані.

Зустрічний позов ОСОБА_1 не визнав, так як має право приватної власності на частину квартири АДРЕСА_1 , маючи всі документи позбавлений можливості потрапити у житло, отримати від відповідача ключі від квартири. Не заперечує факт того, що у нього в іншому місті є житло, але і для ОСОБА_2 її мати придбала житло. Він належний власник , а тому не може втратити право користування своєю власністю.

Відповідач за первинним позовом, позивач за зустрічним, ОСОБА_2 , категорично заперечила проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 зазначивши, що він одружився, 12 років його не було, в його кімнаті живе син. В 2020 році приїхав і хотів заселитись, але вона дійсно не впустила його бо злякалась. В неї маленька дитина, проживання в одній квартирі, спільне користування кухнею, коридором, ванною кімнатою і вбиральнею, які рішенням суду залишено в загальному користуванні з ОСОБА_1 вважає фізично неможливим. Вселення ОСОБА_1 до квартири буде мати жахливі наслідки і може закінчитись трагічно щодо неї і її малолітньої дитини. Крім того, ОСОБА_1 не сплачував комунальні послуги, не займався ремонтом житла, якби вона не доглядала за житлом, квартира та його кімната мали б нежилий вигляд. Натепер ОСОБА_1 навіть не зацікавлений в допомозі сину.

Крім того, вона також працює з дітьми і з боку ОСОБА_1 є загроза як для неї так і для її дітей захворіти інфекційними захворюваннями.

ОСОБА_2 також зазначила, що панічно боїться ОСОБА_1 , 12 років назад вона зверталась до поліції для притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за нанесені їй тілесні ушкодження. З ОСОБА_1 вони не можуть спілкуватись, селити його нікуди, в його кімнаті проживає його син.

Позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підтримала в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_2 відмовилась від допиту свідків.

Вислухавши учасників розгляду, вивчивши надані сторонами докази суд приходить до висновку, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном слід задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити. Висновки суду ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Рішенням апеляційного суду від 09.11.2010 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням також встановлено порядок користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 ., виділивши ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 12,32 кв. метри , ОСОБА_6 виділено в користування житлову кімнату площею 17,13 кв. метри; кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишено у загальному користуванні. Усунено перешкоди в користуванні житлом ОСОБА_1 , шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1 .

Розділено спільне майно подружжя. ОСОБА_6 виділено гараж, розташований по АДРЕСА_2 , та визнано за нею право власності на цей гараж.

Ухвалою Петропавлівського районного суду від 28.12.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у отриманні дублікату виконавчого листа за рішенням апеляційного суду від 09.11.2010 року.

Заявою ОСОБА_1 до відділку поліції в смт. Петропавлівки від 14.10.2020 року підтверджується, що він звертався до поліції за захистом порушеного права в доступі до частково належній йому на праві приватної власності квартири.

Крім того, відповідно до заяви та письмових пояснень ОСОБА_2 , що не спростовані сторонами, довідки інспектора СП Петропавлівського ВП ПВП ГУНП в Дніпропетровській області від 28.10.2020 року, ОСОБА_2 дійсно перешкоджала ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Довідкою №758 від 23.02.2021 року, наданою адміністратором ЦНАП, довідкою про склад сім`ї ОСОБА_2 підтверджується, що спільно з нею, за адресою: АДРЕСА_3 прописані члени її родини: спільний з позивачем за первинним позовом син- ОСОБА_4 2002 року народження та донька- ОСОБА_5 2016 року народження.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №250328052 від 29.03.2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності, (розмір частки1/2) належить житло за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до положень ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зазначена норма відповідає правовому висновку Постанови КЦС ВС від 19.08.2021 у справі № 369/9099/18. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способи захисту передбачені ч.2 цієї норми.

ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності, житло за адресою: АДРЕСА_3 .

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження і не оспорювалось сторонами факт того, що ОСОБА_2 чинила перепони ОСОБА_1 в користуванні житлом за адресою: АДРЕСА_3 , а тому суд вважає необхідним усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні і розпорядженні майном.

Вирішуючи питання про задоволення вимог ОСОБА_1 , про усунення перешкод, суд бере до уваги, що житло за адресою: АДРЕСА_3 ., а саме: кімната площею 12.32 кв.м. виділена у користування ОСОБА_1 , а кухня, коридор ванна кімната і вбиральня залишились в загальному користуванні.

Суд відхиляє заперечення ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог в частині того, що ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяві про видачу дублікату виконавчого листа.

Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_1 протягом більш як 10 років проживав з родиною за іншою адресою, але це не є підставою для відмови йому у захисті порушеного права у користуванні належним йому майном на час звернення до суду.

Як зазначено у Постанові КЦС ВС від 11.08.2021 у справі № 360/974/18 позовна давність до вимог про усунення перешкод у користуванні та володінні майном не застосовується, оскільки таке правопорушення є триваючим у часі, а отже негаторний позов про усунення перешкод у користуванні майном може бути поданий доти, доки існує саме правопорушення .

Встановлені судом обставини є також підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Висновки суду відповідають правовій позиці викладеній у Постанові ВП ВС від 13.10.2020 по справі № 447/455/17 (№ в ЄДРСР 93217994)

При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Хоча законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин у цілому, але відносини, які регулюються ЖК УРСР, переважно є цивільно-правовими й мають регулюватися саме нормами ЦК України. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше в часі, ніж ЖК УРСР, а тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України.

Норми ЖК УРСР на які у зустрічній заяві посилається ОСОБА_2 стосуються прав членів родини власника, вони не можуть поширюватись на іншого належного власника майна.

Дійсно, ОСОБА_2 посилаючись на Конституцію України, ЦК України, норми Житлового кодексу УРСР та норми міжнародного права має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції, але цього права не може бути протиправно позбавлений і ОСОБА_1 .

Протиправне обмеження права власності на майно шляхом визнання особи такою, що втратила право користування власним майном, а саме: житловим приміщенням, як основоположного права людини в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції є прямим порушенням прав ОСОБА_1 .

Крім того, підстави для визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням, яким володіє на праві приватної власності , обмежені законодавцем і встановлені ч.2 ст. 353 ЦК України.

Суд відхиляє посилання ОСОБА_2 на нанесення їй ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, так як на підтвердження зазначених обставин нею не надано доказів, протиправність дій щодо психологічного та фізичного тиску на ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, вимоги про відшкодування сплачених ОСОБА_2 комунальних послуг нею не заявлено.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частина 1 статті 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір

покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Керуючись правовими висновками у Постановах КЦС ВС, ст.150-156 ЖК УРСР ст.. 16, 353, 383, 406 ЦК України, ст.ст. 4, 133, 141, 258, 264-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні належним йому майном, а саме житловою кімнатою площею 12,32 квадратні метри та у спільному користуванні кухнею, коридором, ванною кімнатою і вбиральнею, розташованими у квартирі АДРЕСА_1 шляхом:

- вселення ОСОБА_1 у житлову кімнату площею 12,32 кв.метри у квартирі АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належній йому кімнаті площею 12,32 квадратні метри та у спільному користуванні кухнею, коридором, ванною кімнатою і вбиральнею, розташованими у квартирі АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні вимог по об`єднаній позовній заяві ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О. М. Курочкіна