Справа № 296/6601/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 у серпні 2016 року звернувся до суду із позовом про визнання договору довічного утримання, укладеного 12.02.2016 між ОСОБА_2 , що діяла від імені його матері, ОСОБА_7 , та ОСОБА_3 недійсним.

В обгрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_7 , та він є єдиним спадкоємцем до її майна. За життя матері належала квартира АДРЕСА_1 та частина квартири АДРЕСА_2 , в якій вони проживали разом з матір`ю. Під час оформлення спадщини йому стало відомо про наявність договору довічного утримання на частину спадкового майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , укладений на ім"я ОСОБА_3 . Вважає, що вказаний правочин є недійсним та таким, що не відповідає загальним вимогам, дотримання яких є обов`язковим для чинності правочину. Зокрема зазначає, що договір було укладено не в інтересах його матері та поза її волею, за її відсутності на підставі загальної довіреності, без визначення предмета договору та без визначення місця проживання відчужувача. Вказав, що мати в жовтні 2015 році поїхала до родичів у м.Новоград-Волинський погостювати, він приїздив до матері, однак жодного разу родичі не дали їм поспілкуватися наодинці, а одного разу мама спитала, чи в надійному місці документи на житло, що наштовхнуло його на думку про корисливість намірів відповідачів. Також зазначив, що останній рік свого життя мама дуже хворіла, у неї загострилася хвороба ОСОБА_8 , вона страждала на погіршення пам`яті і депресію. Відповідачі хоча і є їхніми родичами ( ОСОБА_2 племінниця покійної і двоюрідна сестра позивача, а ОСОБА_3 її донька), проте до вказаних подій мама тісних родинних стосунків з ними не підтримувала та довірительних стосунків між ними не було, тому вважає, що мама не могла довірити їм догляд за собою, чи, тим більше, укладати від її імені договір довічного утримання.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Шалоти К.В. від 12.08.2016 відкрито провадження у справі (т.1, а.с. 17).

Від відповідачів 07.06.2016 надійшли заперечення на позовну заяву, в якій вказали, що покійна ОСОБА_7 дійсно була особою похилого віку та хворіла, потребувала сторонньої допомоги, проте мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі; укладений договір не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Син (позивач) не бажав піклуватися про матір, тому вона добровільно переїхала жити до ОСОБА_3 , де й проживала до дня своєї смерті. Позивач достеменно знав

про це, але не забрав матір проживати до себе та не забезпечив їй належного догляду, проте забрав у матері оригінали правовстановлюючих документів на квартиру. З цих підстав просили відмовити позивачеві в задоволенні позову (т. 1, а.с. 41-43). Крім того, надали копію довідки №760 Новоград-Волинського міськрай ТМО про те, що ОСОБА_7 була 22.07.2015 оглянута психіатром, діагноз Психічно здорова ( т.1, а.с. 44).

28.11.2016 представник відповідачів подала письмове пояснення до заявленого позову, в якому підтвердила, що мати позивача з липня місяця 2015 року проживала в м.Новограді- Волинському та своєю довіреністю від 13.07.2015 уповноважила ОСОБА_2 одержувати у всіх банківських установах, поштових відділеннях належну їй пенсію, розписуватися за неї і т.д. Починаючи з липня місяця позивачі сплачували комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_2 , де проживає позивач, купували медикаменти та інші засоби для ОСОБА_7 і її сина, який ніде не працював, пиячив і не переймався ні здоров`ям матері, ні місцем її перебування. Наголошує, що покійна проживала у ОСОБА_3 з липня 2015 року, а не з жовтня, як про це вказує в позові позивач, що також свідчить про те, що він не цікавився матір`ю за її життя. Договір довічного утримання було оформлено на підставі дублікатів документів, оскільки оригінали у своєї матері забрав позивач та не віддавав, чекаючи її смерті. Довіреність на ім`я ОСОБА_2 на отримання відповідних документів ОСОБА_7 надала 12.01.2016, тобто, після семи місяців проживання у відповідачів та оцінивши їхню турботу про неї (т. 1, а.с.109-111).

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Сингаївського О.П. від 28.01.2019 цивільну справу прийнято до свого провадження (т.1, а.с. 188).

26.03.2019 до суду звернулася ОСОБА_5 із заявою про залучення її до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_6 (т.1, а.с.192), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 197).

Ухвалою суду від 17.04.2019 зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_6 (т.1, а.с.204-205).

22.04.2019 на адресу надійшло клопотання третьої особи - приватного нотаріуса Новоград- Волинського міського нотаріального округу Плюйко В.П., в якому він просив розглядати справи без його участі та поклався на розсуд суду (т. 1, а.с. 213).

Ухвалою судді від 31.03.2020 поновлено провадження у справі (т.1, а.с. 236).

Ухвалою суду від 23.06.2020 залучено до участі в цивільній справі №296/6601/16-ц правонаступника померлого позивача ОСОБА_6 ОСОБА_5 (т.1, а.с. 253).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Відповідачі та їх представник заперечили проти задоволення позову та просили повністю відмовити в його задоволенні.

Суд дослідив матеріали справи в кількості двох томів, заслухав пояснення сторін, покази свідка, повно та всебічно з`ясував обставини справи, оцінив докази, безпосередньо досліджені під час судового розгляду, та приходить висновку про наявність підстав для визнання договору довічного утримання недійсним.

Частинами 1, 2, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення,

зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь- якою заінтересованою особою.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 (т.1, а.с. 9), яка була матір`ю позивача ОСОБА_6 (т.1, а.с. 12).

12.01.2016 ОСОБА_7 уклала довіреність, якою надала ОСОБА_2 право, в тому числі, «…підписати від мого імені договір довічного утримання (догляду) на умовах, які попередньо мені відомі і не потребують будь-якого додаткового узгодження зі мною..» (т.1, а.с. 113).

12.02.2016, на підставі вказаної довіреності ОСОБА_2 від імені ОСОБА_7 та у відсутність останньої, уклала з ОСОБА_3 договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Плюйком В.М. Згідно цього договору ОСОБА_7 передала у власність ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а остання зобов`язалася її довічно утримувати.

Матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися ОСОБА_9 , оцінюється сторонами у суму 200 (двісті) гривень

Утримання (догляд) визначається у вигляді: а) надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 10 днів, послуги перукарні один раз на місяць). Оцінюється сторонами у суму 100 (сто) гривень на місяць; б) забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів на суму 30 (тридцять) гривень на місяць, але не може перевищувати 360 (триста шістдесят) гривень на рік; в) забезпечення продуктами харчування на суму 250 (двісті п`ятдесят) гривень на місяць (т. 1, а.с. 7-8).

Відповідно до ч.3 ст. 626 ЦК України договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тобто, оскаржуваний Договір довічного утримання є двостороннім.

Як вбачається із вищевказаної Довіреності, її змістом не визначено, на яких умовах (строки, майно, обов`язки сторін тощо) та в якості кого (відчужувача чи набувача) ОСОБА_7 доручала ОСОБА_2 укласти Договір довічного утримання.

Відповідачами не було надано суду доказів того, що ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_2 укласти Договір довічного утримання в якості відчужувача та на умовах, зазначених в договорі. Також не надано доказів того, що ОСОБА_7 була ознайомлена з умовами договору та погодилася з ними.

Суду не надано доказів того, що волевиявлення ОСОБА_7 на укладення оскаржуваного договору довічного утримання саме в якості відчужувача та на умовах, вказаних у договорі, було вільним та відповідало її внутрішній волі.

Враховуючи це, суд дійшов висновку, що Договір довічного утримання на момент його вчинення укладено з недотриманням вимог ч.3 ст. 203 ЦК України (волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), що, відповідно до положень ст. 215 ЦК, є самостійною підставою для визнання правочину недійсним.

Крім цього, згідно ч. 1, 2 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Зокрема до таких правочинів відноситься й Договір довічного утримання .

Таким чином, судом встановлено, що оскаржуваний правочин (Договір довічного утримання) суперечить ч.2 ст. 238 ЦК України, тобто, має місце порушення положень ч.1 ст. 203 ЦК (зміст

правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам), що, відповідно до ст. 251 ЦК, також є самостійною підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору довічного утримання, укладений 12 лютого 2016 року між ОСОБА_2 , що діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Лінкевичем Б.А. 12 січня 2016 року за реєстром №10 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Плюйко В.П. та зареєстровано в реєстрі за №319.

При цьому, задовольняючи позов, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що оскаржуваний договір був укладений внаслідок погіршення стану здоров`я, введення в оману відчужувача та неусвідомлення нею значення своїх дій на момент вчинення правочину, оскільки ні позивачем, ні його представниками не доведено відповідними доказами існування даних обставин.

Керуючись ст.12, 80, 81, 258, 263, 264 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), укладений 12 лютого 2016 року між ОСОБА_2 , що діяла на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Лінкевичем Б.А. 12 січня 2016 року за реєстром №10 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Плюйко Володимиром Павловичем та зареєстровано в реєстрі за №319.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом місяця з дня його проголошення.

Cуддя О. П. Сингаївський

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_4