ПОСТАНОВА

Іменем України

01 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/3193/20

провадження № 22-ц/4809/1453/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Чельник О.І., Черненка В.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року у складі судді Бугайченко Т.А. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.05.2008 у розмірі 24 873,62 грн станом на 11.08.2020, а також судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.05.2008.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правлами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довіці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, розмір якого у подальшому збільшися до 18 000 грн, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Проте, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 11.08.2020 має заборгованість у розмірі 24 873,62 грн, з яких:

-19 217,54 грн заборгованість за тілом кредита;

-в т. ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредита;

-19 217,54 грн заборгованість за простроченим тілом кредита;

-0, 00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

-5 656,08 грн заборгованість за простроченими відсотками;

-0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

-0,00 грн нарахована пеня;

-0,00 грн нараховано комісії.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк».

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.05.2008 в сумі 19 217 грн 54 коп та судовий збір у сумі 1 624 грн 02 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про вид платіжної картки, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком довідки, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови та правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату прострочених відсотків за користування кредитними коштами на вимогах закону не ґрунтуються, а тому не можуть бути стягнуті з відповідача.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Проте, враховуючи що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути суму заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 19 217 грн 54 коп.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5 656,08 грн та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у вказаній частині та стянути судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконне та необґрунтоване, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а судом першої інстанції недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини, що мають значення для справи.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підтсав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом в розмірі 1,9 % на місяць, про що зазначено в підписаній ОСОБА_1 заяві від 08.05.2008.

Позивач вважає, що оскільки з відповідачем в заяві було погоджено розмір базової відсоткової ставки в розмірі 1,9 % на місяць, позовні вимоги банку про стягнення відсотків підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростовано та не надано доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту.

Крім того, відповідач не звертався до банку з вимогою про розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість, що підтверджується наданим розрахунокм заборгованості та випискою по рахунку.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 19 217 грн 54 коп, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 24 873 грн 62 коп, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2008 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно вказаної заяви на ім`я ОСОБА_1 було відкрито рахунок та видано банківську картку з встановленим кредитним лімітом, який в підсумку було збільшено до 18 000 грн.

14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк».

В анкеті-заяві від 08.05.2008 зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами обслуговування, основними умовами обслуговування та кредитування становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно виписки по особовому рахунку та довідки про зміни кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 без підпису позичальника, довідки про видачу кредитних карток вбачається, що відповідач користувався кредитними картками:

- НОМЕР_1 , дата відкриття 08.05.2008, термін дії: 05/12;

- НОМЕР_2 , дата відкриття 10.04.2012, термін дії: 08/15;

- НОМЕР_3 , дата відкриття 06.06.2012, термін дії 02/16;

- НОМЕР_4 , дата відкриття 08.05.2012, термін дії 05/16;

- НОМЕР_5 , дата відкриття 17.12.2015, термін дії 12/19;

- НОМЕР_5 , дата відкриття 17.12.2015, термін дії 12/19;

- НОМЕР_5 , дата відкриття 17.12.2015, термін дії 12/19;

- НОМЕР_6 , дата відкриття 29.05.2017, термін дії 02/21.

По картці НОМЕР_1 , 11.11.2008 збільшено кредитний ліміт до 1000,00 грн, 18.04.2009 кредитний ліміт зменшено до 500, 00 грн, 22.10.2010 кредитний ліміт збільшено до 600,00 грн, 23.10.2010 кредитний ліміт зменшено до 600,00 грн, 25.11.2010 кредитний ліміт збільшено до 700,00 грн, 03.12.2010 кредитний ліміт збільшено до 1000,00 грн, 14.02.2011 кредитний ліміт збільшено до 1200,00 грн, 15.02.2011 кредитний ліміт зменшено до 1200,00 грн, 09.04.2011 кредитний ліміт збільшено до 1400,00 грн, 29.05.2011 кредитний ліміт збільшено до 1600,00 грн, 23.08.2011 кредитний ліміт збільшено до 1800,00 грн, 24.08.2011 кредитний ліміт зменшено до 1800,00 грн, 13.04.2012 кредитний ліміт збільшено до 4000,00 грн, 21.05.2012 кредитний ліміт збільшено до 4500,00 грн, 17.11.2012 кредитний ліміт збільшено до 13000,00 грн, 29.05.2017 кредитний ліміт зменшено до 13000,00 грн, 29.05.2017 кредитний ліміт збільшено до 18000,00 грн, 19.11.2019 кредитний ліміт зменшено до 17370,00 грн, 31.01.2020 кредитний ліміт зменшено до 17370,00 грн, 19.03.2020 кредитний ліміт зменшено до 17370,00 грн, 31.03.2020 кредитний ліміт зменшено до 17370,00 грн, 07.04.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн, 08.04.2020 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 11.08.2020 перед позивачем виникла в сумі 24 873,62 грн, яка складається з :

-19217,54 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

-5656,08 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення прострочених відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві позичальника від 08.05.2008 року процентна ставка не зазначена, а без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про вид платіжної картки, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком довідки, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, Умови та правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Проте з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими процентами.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 травня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що саме надана позивачем редакція Умов та Правил надання банківських послуг була чинна на момент укладення кредитного договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанк, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Разом із тим, суд першої інстанції не звернв увагу, що пред`являючи позов, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог, крім витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, надав виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 36-45), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 14), відомості про кредитні картки, видані позивачу, (а.с. 15) та розрахунки заборгованості станом на 31.08.2015 (а. с. 4-7), 30.06.2019 (а.с.8-11) та 11.08.2020 (а.с.12-13), а також посилався на анкету-заяву від 08 травня 2008 року, яка підписана ОСОБА_1 та в якій визначена базова процентна ставка за кредитом 1,9 % на місяць на залишок заборгованості (а.с. 16).

Заперечень від ОСОБА_1 щодо не підписання анкети-заяви від 08 травня 2008 року не надходило.

Підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив умови кредитного договору, зокрема, щодо сплати відсотків, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц та від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, як на підставу оскарження рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що згідно анкети-заяви від 08 травня 2008 року, яка підписана ОСОБА_1 , сторонами погоджено розмір процентів базової процентної ставки (1,9 % на місяць), то вони підлягають стягненню із відповідача на користь банку.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року підтверджена наявність заборгованості ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту в сумі 19 217,54 грн (а.с. 66-71).

Відповідач рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував.

З аналізу наданих банком розрахунків станом на 11.08.2020 заборгованість за простроченими відсотками по кредитному договору відповідача за період з 18 вересня 2008 року по 11 серпня 2020 року становить 5 656,08 грн.

При цьому, для розрахунку розміру процентів, що підлягали сплаті у вказаному періоді АТ КБ «ПриватБанк» використовувало процентні ставки в розмірах: 22,8 % на рік (1,9 % на місяць) з 18.09.2008 по 31.12.2012; 30 % на рік (2,5 % на місяць) з 04.01.2013 по 29.08.2014; 34,80% на рік (2,9 % на місяць) з 01.09.2014; 43,20 % на рік (3,6 % на місяць) з 01.04.2015 по 31.08.2015; 2,90 % на місяць (34,8 % на рік) з 01.09.2015 по 16.03.2016; 3,60 % на місяць (43,2 % на рік) з 17.03.2016 по 26.05.2017; 3,50 % на місяць (42 % на рік) з 29.05.2017 по 11.08.2020 (а.с. 4-13).

З аналізу розрахунків вбачається, що в період з 18.09.2008 по 31.12.2012 банк нараховував відсотки в розмірі 1,9 % на місяць (22,8 % на рік), що відповідає умовам укладеного між сторонами договору, зокрема базовій процентній ставці зазначеній в анкеті-заяві ОСОБА_1 , а станом на 31.12.2012 заборгованість за процентами, з урахування сплачених відсотків, становить 96,93 грн.

Проте, в період з 04.01.2013 по 11.08.2020 банк при нарахуванні заборгованості за процентами, банк використував процентну ставку, яка суперечить умовам укладеного між сторонами договору, зокрема базовій процентній ставці зазначеній в анкеті-заяві ОСОБА_1 в розмірі 1,9 % на місяць та свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки.

При цьому, посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що останні не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору.

Таким чином, розмір заборгованості за простроченими відсотами за користування кредитними коштами за період із 04.01.2013 по 11.08.2020 становить 1 584,85 грн, з розрахунку 19 217,54 грн * 1,9 % / 30 днів * 2 776 днів - 32 202,15 грн, де 19 217,54 грн - заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, в періоді за користування яким піддягають стягненню проценти; 1,9 % на місяць - базова процентна ставка за кредитом; 2 776 днів - кількість днів у періоді із 04.01.2013 по 11.08.2020; 32 202,15 грн - розмір грошових коштів, зарахованих АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості по процентам в період з 04.01.2013 по 11.08.2020.

Враховуючи викладене, загальний розмір прострочених процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 08 травня 2021 року в період з 18.09.2008 по 11.08.2020 становить 1 681,78 грн (із розрахунку 1 584,85 грн + 96,93 грн).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 348/2304/19-ц (провадження № 61-6161св20), від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3500/19 (провадження № 61-5459св20), від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20 (провадження № 61-2593св21).

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК Україниє підставами для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням нового про часткове задоволення позову у вказаній частині.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих вимог, рішення суду в частині розподілу судових витрат необхідно змінити з проведенням нового розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

В порядку розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог (84,02 %) з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути 1 766,1 (2 102*84,02%) грн судових витрат.

За подання апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» повинно було сплатити 716 грн 99 коп (2102*22,74%*150%) судового збору, а тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог 213 грн 16 коп (716,99*29,73%) сплаченого судового збору за подання позивачем апеляційної скарги.

Остаточно, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 1 979 грн 26 коп (1 766,1+213,16) судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягення заборгованості за простроченими відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 78 коп заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 08 травня 2008 року.

В частині розподілу судових витрат рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 1 979 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн 26 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О.І. Чельник

В.В. Черненко