Справа № 348/2114/20
Провадження № 22-ц/4808/566/21
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Петріва Д.Б.,

за участю представника апелянта адвоката Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в режимі відеоконференції за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення (заочне) Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Матолич В.В. 22 січня 2021 року у м. Надвірна Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року АТКБ «Приватбанк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 жовтня 2013 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг б/н, що стверджується Анкетою-заявою від 08.10.2013 року. Відповідно до договору відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 5800 грн.

Своїм підписом в заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі.

Дія договору підтверджується фактом користування відповідачем договору картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч.2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільною кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86.4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна ГОЛД".

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30.09.2020 року має заборгованість 22795,22 грн, з яких: 15561,86 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1065,46 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 6167,90 грн - нарахована пеня.

Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 22795,22 гривень та судові витрати (а.с.1-4).

Рішенням (заочним) Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.77-82).

Не погодившись з рішенням суду представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, що при вирішенні справи судом неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи, не надано належну правову оцінку доводам сторін та зібраним у справі доказам.

Відповідно до укладеного договору б/н від 08.10.2013 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Укладаючи договір, сторони досягли всіх істотних умов по ньому, власноручно його підписали, а тому згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання відповідачем повинне виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Апелянт вказує, що виписка про рух коштів клієнта як первинний документ, що підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів, є належним доказом та має досліджуватись судом апеляційної інстанції. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, не здійснив погашення заборгованості за договором, то суд дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.89-92).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання відповідач не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення відповідача, який не з`явився, про день, місце та час судового засідання, тому суд розглянула справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника апелянта АТ КБ «ПриватБанк» Рокетської С.В., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 08.10.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, що стверджується Анкетою-заявою від 08.10.2013. У заяві не визначено, які саме послуги надано відповідачу, не визначено розміру кредитного ліміту та додаткових платежів, а саме розміру відсотків, пені та плати за страхування кредитного ліміту (а.с.22).

Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Він зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку - www.privatbank.ua.

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», долученому до позовної заяви, містяться умови кредитування (процентна ставка, комісія, порядок погашення кредиту тощо) по кредитній картці «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна GOLD» із зазначенням, що повна версія Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с.23).

Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, заборгованість відповідача станом на 30.09.2020 року складає 22795,22 грн., з яких: 15561,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1065,46 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України ; 6167,90 грн. - нарахована пеня (а.с. 9-14).

Довідка про видачу відповідачу кредитних карт свідчить про те, що відповідачу видано три кредитні карти, а саме: 20.01.2014 ( НОМЕР_1 ), 25.05.2015 ( НОМЕР_2 ), 21.01.2016 ( НОМЕР_3 ). Строк дії останньої карти закінчувався у січні 2020 року (а.с.21).

Картковий рахунок стартував 20.01.2014 року ( НОМЕР_1 ), 20.01.2014 року - кредитний ліміт 0,00 грн (встановлення кредитного ліміту). В подальшому відбувалась зміна кредитного ліміту: 24.11.2015 року - 5000 грн, 31.01.2017 року - 5800 грн, 02.08.2018 року 0,00 грн (зменшення кредитного ліміту) (а.с.20).

Згідно з випискою за договором від 08.10.2013 № б/н станом на 02.10.2020 у відповідача виникла заборгованість за період починаючи з 26.11.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з положень ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, ст.ст.526,626, 628,633,634,638,1049,1054,1055 ЦК України, встановивши, що анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору, що унеможливлює встановити факт виникнення між сторонами правовідносин, які виникли у зв`язку з укладенням кредитного договору, з урахуванням того, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також і самі Умови та Правила, не підписані відповідачем, тому не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами.

З таким висновком суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути прострочене тіло кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, розрахувавши їх по процентних ставках, встановлених Умовами та Правилами надання батьківських послуг, та пеню.

Анкета-заява від 08.10.2013 року, підписана ОСОБА_1 , не містить відомостей щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 жовтня 2013 року) до дня звернення до суду із вказаним позовом (листопад 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка не підписана позичальником.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитним коштами, пені, задоволенню не підлягають, врахувавши при цьому й ті обставини, що банк не заявляв позовних вимог до відповідача про стягнення процентів в розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, враховуючи наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходив із того, що в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 08 жовтня 2013 року, не заповнені поля стосовно зазначення кредитного ліміту.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку за період з 20.01.2014 року по 01 березня 2020 року, довідку про видачу відповідачу кредитних карток із зазначенням їх номерів та строку дії, а також виписку про рух коштів по рахунку відповідача.

При цьому, банк вказував на те, що виходячи з виписки по картковому рахунку позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 15-19), може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, не спростував належним чином викладені банком доводи по суті заявлених у цій частині вимог.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд помилково не прийняв до уваги те, що кредитний ліміт по карті збільшувався банком хоча і в односторонньому порядку, однак відповідач користувався коштами в тому розмірі, в якому вони банком надавалися.

З виписки вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався грошовими коштами Банку, отримував кошти через банкомат, розраховувався в торгівельних мережах, поповнював мобільний телефон, переказував кошти на картку.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем ці обставини не спростовані і не подано доказів про відсутність заборгованості.

Колегія суддів вважає, що виписка по картковому рахунку, розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів.

За умовами договору №б/н від 08.10.2013 року відповідач зобов`язався повернути банку отриманий кредит не пізніше останнього дня місяця дії картки.

Строк дії картки відповідача закінчився в січні 2020 року (а.с.21)

Зміна кредитного ліміту вперше відбулася 24.11.2015 року до 5000 грн, а з 31.01.2017 до 5800 грн. З 02.08.2018 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с.20).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки відповідач фактично отримав кредит, користувався ним та періодично погашав заборгованість, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню сума заборгованості по тілу кредиту по договору б/н від 08.10.2013 року в межах кредитного ліміту станом на 31.01.2017р. у розмірі 5 800,00 грн.

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитом та стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитом у розмірі 5 800,00 грн та судових витрат за подачу позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1334,77 грн.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) заборгованість за кредитом в розмірі 5800 грн (п`ять тисяч вісімсот гривень).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_4 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) судові витрати в розмірі 1334,77 грн (одна тисяча триста тридцять чотири гривні сімдесят сім копійок).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.А.Девляшевський

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.