Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1535/21
Провадження № 2/376/1141/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

за участі секретаря Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що йому на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.01.2019 року, номер запису про право власності: 29900076, на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно довідки старости Сквирської міської ради Київської області від 08.07.2021 року № 207 у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований брат моєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але за даною адресою не проживає.

ОСОБА_2 у вказаному житловому приміщенні не проживає близько 15 років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі даним житлом він не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою від 16.07.2021 року призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву не скористався.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, якщо учасник справи або його представник належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі вимог ст. 223 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутність учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд установив, що ОСОБА_1 на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.01.2019 року, номер запису про право власності: 29900076, на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно довідки старости Сквирської міської ради Київської області від 08.07.2021 року № 207 у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований брат моєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але за даною адресою не проживає (а.с. 9).

ОСОБА_2 у вказаному житловому приміщенні не проживає близько 15 років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає і взагалі даним житлом він не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні члени його сім`ї відповідачу не чинили.

Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, оскільки право позивача як власника будинку, дійсно порушується тим, що в будинку, який належить йому на праві приватної власності, зареєстровано відповідача ОСОБА_2 , який не проживає у будинку близько 15 років, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 319, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 223, 247, 258, 259, 263 -265, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко