ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року

м. Харків

справа №624/391/18

провадження № 22-ц/818/3926/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участі секретаря судового засідання Сабельнік Б.В.,

сторони справи:

позивач Первомайська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Харківської області,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Східавтотранс Плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року, постановлене у складі судді Зимовського О.С.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2018 року прокурор Первомайської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом в інтересах Кегичівської селищної ради Харківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Східавтотранс Плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.10.2017 №2082, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора №37595938 від 17.10.2017, яким ТОВ «Східавтотранс плюс» відчужено на користь ОСОБА_2 адміністративну нежитлову будівлю літ."А-И" з майстернями, боксами та льохом загальною площею 729,4 кв.м, нежитлову будівлю зварювальної майстерні літ."Д" загальною площею 25,0 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши його державну реєстрацію; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.10.2017 №2079, укладений між ТОВ «Східавтотранс плюс» та ОСОБА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора №37597257 від 17.10.2017 щодо відчуження нерухомого майна: нежитлової будівлі прохідної літ."Б" загальною площею 20,5 кв.м, нежитлової будівлі дворової вбиральні літ."В" загальною площею 9,2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , скасувавши його державну реєстрацію.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі № 922/3034/17, залишеним без змін постановою апеляційного господарського суду Харківської області від 16.04.2018, позов керівника Первомайської місцевої прокуратури задоволено та стягнуто з ТОВ «Східавтотранс плюс» збитки у сумі 99555,20 грн. за використання земельної ділянки з 01.04.2016 без правовстановлюючих документів. 06.02.2018 на виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження №55688922. На час звернення до суду вказане рішення суду не виконано у зв`язку з відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкти нежитлової нерухомості, які знаходиться на земельній ділянці з кадастровим №:04:028:0008 та належали на праві власності ТОВ «Східавтотранс плюс» 17.10.2017 відчужено на користь третіх осіб, а саме: на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2017 №2082, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення державного реєстратора №37595938 від 17.10.2017) ТОВ «Східавтотранс плюс» відчужило на користь ОСОБА_2 адміністративну нежитлову будівлю літ."А-И" з майстернями, боксами та льохом загальною площею 729,4 кв.м, нежитлову будівлю зварювальної майстерні літ."Д" загальною площею 25,0 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2017 №2079, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (рішення державного реєстратора №37597257 від 17.10.2017) ТОВ «Східавтотранс плюс» відчужено на користь ОСОБА_1 нежитлову будівлю прохідної літ."Б" загальною площею 20,5 кв.м, нежитлову будівлю дворової вбиральні літ."В" загальною площею 9,2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що вказані договори є недійсними, оскільки за своїм змістом суперечать вимогам закону як не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків.

Фіктивність оспорюваних правочинів, на думку позивача, підтверджується тим, що 26.06.2017 комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на території Кегичівського району складено акт №1, яким визначено збитки у розмірі 99555,20 грн., заподіяні Кегичівській селищній раді в результаті використання ТОВ «Східавтотранс плюс» земельної ділянки в смт. Кегичівка Кегичівського району Харківської області розміром 1,3669 га, кадастровий №:04:028:0008, без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону за період з 01.04.2016 по 11.06.2017. Вказаний акт затверджений розпорядженням Голови Кегичівської районної державної адміністрації (надалі Кегичівська РДА) від 22.06.2017 №218. ТОВ «Східавтотранс плюс» 10.08.2017 звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кегичівської РДА з вимогою про скасування вищевказаного розпорядження, в задоволенні якого постановою суду від 29.08.2017 відмовлено. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Водночас 06.09.2017 до господарського суду Харківської області керівником Первомайської місцевої прокуратури подано позовну заяву про стягнення з ТОВ «Східавторанс плюс» збитків у сумі 99555,20 грн. Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.09.2017 (справа №922/3034/17) порушено провадження за вказаним позовом.

На думку позивача спірні договори купівлі-продажу укладені між відповідачами після того, як ТОВ «Східавторанс плюс» не вдалося довести неправомірність розпорядження голови Кегичівської РДА від 22.06.2017 №218 та після відкриття провадження у справі №922/3034/17 про стягнення з нього збитків у сумі 99555,20 грн., тобто після того як стало зрозуміло про невідворотність настання відповідальності у вигляді стягнення коштів, що у свою чергу свідчить про те, що метою вказаних правочинів є саме унеможливлення в подальшому реального виконання рішення про стягнення з ТОВ «Східавторанс плюс» грошових коштів. При цьому ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , який на момент вчинення оспорюваних правочинів був директором та засновником ТОВ «Східавторанс плюс». Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєструвалась у якості фізичної особи-підприємця з видом діяльності «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів» лише 25.09.2017 (тобто через тринадцять днів від дати відкриття провадження по справі №922/3034/17), а основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 відповідно до відомостей з Єдиний державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є «комп`ютерне програмування», що також свідчить про фіктивність вищевказаних спірних договорів. Отже, оспорювані договори вчинено без наміру створення правових наслідків та з метою ухилення від зобов`язань щодо оформлення відповідно до чинного законодавства України права користування на земельну ділянку, через що вони підлягають визнанню недійсними.

Також позивач вказував, що згідно з частиною 1 статті 657, ч. 2 до ст. 377 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу (далі ЗК) України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. Так, відповідна частина земельної ділянки, що переходить до набувача частини будівлі або споруди, формується в окрему земельну ділянку в порядку, визначеному статтями 55, 56 Закону України «Про землеустрій» з відповідним встановленням меж нової земельної ділянки та присвоєнням кадастрового номера. За умовами оспорюваних договорів відповідачі набули у власність лише частину належних ТОВ «Східавторанс плюс» нежитлових будівель, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Як убачається з відомостей Державного земельного кадастру та змісту оскаржуваних договорів, при їх укладенні відповідачі не отримали кадастрові номери на земельні ділянки, на яких розташовані відповідні частини набутого ними нерухомого майна, а отже, не виконали вимоги чинного законодавства щодо істотних умов договору, оскільки оформлення договорів із зазначенням в них розміру земельної ділянки та її кадастрового номера передує укладенню договорів оренди земельної ділянки. При укладанні кожного зі спірних договорів, за якими відчужувалися нежитлові будівлі, повинні бути визначені межі кожної земельної ділянки, на якій вони розташовані, після цього укладатися договір оренди і на його виконання повинна сплачуватися орендна плата, чого відповідачами зроблено не було. Таким чином, при переході права власності на нерухомість, відповідна частина земельної ділянки, що переходить до набувача частини будівлі або споруди, не була сформована в окрему земельну ділянку в порядку, визначеному статтями 55, 56 Закону України «Про землеустрій» з відповідним встановленням меж нової земельної ділянки та присвоєнням кадастрового номера.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року позовні вимоги Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Харківської області задоволені частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 17.10.2017 №2082, укладений між ТОВ «Східавтотранс плюс» та ОСОБА_2 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора №37595938 від 17.10.2017 щодо відчуження нерухомого майна: адміністративної нежитлової будівлі літ."А-ІІ" з майстернями, боксами та льохом загальною площею 729,4 кв.м, нежитлової будівлі зварювальної майстерні літ."Д" загальною площею 25,0 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 17.10.2017 №2079, укладений між ТОВ «Східавтотранс плюс» та ОСОБА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора №37597257 від 17.10.2017 щодо відчуження нерухомого майна: нежитлової будівлі прохідної літ."Б" загальною площею 20,5 кв.м, нежитлової будівлі дворової вбиральні літ."В" загальною площею 9,2 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Східавтотранс плюс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь прокуратури Харківської області витрати по сплаті судового збору в рівних частинах в розмірі по 587,33 грн.

Рішення мотивоване тим, що ТОВ «Східавтотранс плюс» в особі директора Рябініна О.І., відчужуючи належні товариству будівлі своїй дружині ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був обізнаний про наявність судового рішення, а саме постанови Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 про відмову у скасуванні розпорядження Кегичівської РДА від 22.06.2017 №218 про затвердження акту комісії з визначення збитків власникам землі та землекористувачам на території Кегичівського району, виданих ТОВ «Східавтотранс плюс». А також про судову справу про стягнення з ТОВ «Східавтотранс плюс» грошових коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів і міг передбачити негативні наслідки для товариства у випадку виконання вказаного судового рішення. Тому при укладенні 17.10.2017 оспорюваних правочинів воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з ТОВ «Східавтотранс плюс». Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів. Боржник ТОВ «Східавтотранс плюс», відносно якого ухвалене рішення про стягнення коштів в особі директора ОСОБА_3 , і його дружина ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_2 , які укладають договір купівлі-продажу діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Наслідком є визнання такого договору недійсним, оскільки він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом. Також у договорі купівлі-продажу (або іншому договорі про відчуження) будинку (будівлі, споруди) повинен позначатись кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду. Укладення спірних договорів купівлі-продажу без попередньо сформованих земельних ділянок призвело до того, що на теперішній час неможливо визначити, в якому обсязі відповідачі набули права користування земельною ділянкою, і відповідно до неможливості укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки. Такі обставини призводять до значних бюджетних втрат з боку Кегичівської селищної ради як власника земельної ділянки у вигляді неодержаного доходу орендної плати, а тому саме права власника земельної ділянки підлягають захисту шляхом задоволення позовної вимоги про визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними. Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу недійними, позовні вимоги про скасування державної реєстрації цих договорів задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.10.2017 №2079, укладеного між ТОВ «Східавтотранс плюс» і ОСОБА_1 , та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу будівлі від 17.10.2017 №2079 постанова Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 у справі №820/3404/17 не набрала законної сили. Предметом розгляду справи №820/3404/17 було скасування розпорядження Кегичівської районної державної адміністрації (далі Кегичівської РДА) від 22.06.2017 №218, яким затверджено акт комісії з визначення збитків власникам землі та землекористувачам. У задоволенні позову ТОВ «Східавтотранс плюс» по справі №820/3404/17 було відмовлено з огляду на те, що саме по собі розпорядження №218 не створює для ТОВ жодних правових наслідків, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про передчасність звернення ТОВ до суду, оскільки його право не було порушено. Отже, предмет розгляду справи №820/3404/17 не створював для ТОВ «Східавтотранс плюс» жодних правових наслідків, зокрема, майнових зобов`язань перед Кегичівською селищною радою. Рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3034/17 на момент укладення договору купівлі-продажу від 17.10.2017 №2079 ще не було прийнято. За таких обставин договір купівлі-продажу від 17.10.2017 не може вважатися фраудаторним правочином, оскільки у ТОВ «Східавтотранс плюс» не було кредиторів та зобов`язань перед Кегичівською селищною радою. Посилання суду першої інстанції на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №369/11268/16-ц, апелянт вважає необгрунтованими, оскільки предметом розгляду указаної справи був безоплатний договір дарування, укладений після набрання законної сили рішенням у судовій справі про стягнення зі сторони договору грошових коштів, а отже, правовідносини у цих сравах не є подібними. На підставі викладеного апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про фіктивність договору купівлі-продажу від 17.10.2017 як такого, що укладений зі зловживанням правами стосовно кредитора не відповідає обставинам справи та є недоведеним, оскільки ТОВ «Східавтотранс плюс» на момент укладення договору не мало жодних майнових зобов`язань перед третіми особами, які б перешкоджали проведенню цього правочину. Аналіз спірного правочину дозволяє зробити висновки, що: він був укладений повноважною особою продавця, повноваження якого перевірено нотаріусом під час укладання правочину; чинне законодавство не обмежує право директора юридичної особи укладати правочини, коли іншою їх стороною є член його родини; правочин є оплатним, договірна вартість майна є більшою аніж його балансова вартість, отже, правочин є прибутковим для товариства. Отже, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми статті 234 ЦК України.

Також апелянт вважає, що судом було неправильно застосовано норми ч. 6 ст.120 ЗК України, ст. 377 ЦК України. Так, на виконання указаних норм в пункті 1.3 укладеного договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 17.10.2017 було зазначено кадастровий номер земельної ділянки №:04:028:0008, яка була відведена для експлуатації розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктів нерухомості. Виходячи зі змісту п. 12 ст. 186 ЗК України право ініціювання процесу поділу земельної ділянки, кадастровий номер :04:028:0008, виникло тільки після придбання апелянтом будівель, розташованих на ній. Після укладання договору купівлі-продажу вона декілька разів зверталась до Кегичівської селищної ради з заявою про надання згоди на розробку технічної документації із землеустрою земельної ділянки, необхідної для експлуатації придбаних об`єктів нерухомості, що не заперечується позивачем. Нормами чинного законодавства України не передбачена необхідність поділу земельної ділянки до укладення договору купівлі-продажу нежитлових будівель та зазначення в договорі вже кадастрових номерів поділених земельних ділянок.

Також апеляційну скаргу на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року подав ОСОБА_2 , якою просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.10.2017 №2082, укладеного між ТОВ «Східавтотранс плюс» і ОСОБА_2 , та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга обгрунтована аналогічними доводами, що викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 . Також зазначено, що в оскаржуваному рішенні відсутнє обгрунтування основних ознак фіктивного правочину в укладеному ним договорі. Обгрунтування фіктивності правочину видами діяльності зареєстрованого на його ім`я фізичної особи підприємця є безпідставним, оскільки вид його діяльності як підпиємця не виключає можливості придбання ним об`єктів нерухомості. Крім того, ОСОБА_2 не був стороною у справі №820/3404/17 за позовом ТОВ «Східавтотранс плюс» до Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області про скасування розпорядження та у справі №922/3034/17 за позовом Первомайської місцевої прокуратури Харківськолї області в особі Кегичівської селищної ради до ТОВ «Східавтотранс плюс» про стягнення 99555,20 грн. Договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 і ТОВ «Східавтотранс плюс» був укладений з дотриманням норм статей 203, 215 ЦК України, зобов`язання по договору були виконані кожною зі сторін. Обставини для застосування ст. 234 ЦК України у даному спорі судом першої інстанції не доведені. Посилання прокурора на постанову Вищого господарського суду України від 08.04.2014 у справі №910/17327/13 спростовуються постановами Верховного Суду від 17.12.2014 у справі №6-194цс14 та від 03.04.2019 у справі №924/1152/17. Так, в постанові від 03.04.2019 булозроблено висновок, що з виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний орган виконавчої влади або місцевого самоврядування. На підставі викладеного апелянт уважає, що судом першої інстанції не було доведено обставини, що підтверджують фіктивність укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «Східавтотранс плюс» договору купівлі-продажу нежитлових будівель, та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ч. 6 ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Керівник Красноградської окружної прокуратури Харківської області Нестєров Д. подав відзив на апеляційні скарги, у якому зазначив, що судовою практикою Верховного Суду однозначно констатовано правову можливість визнання недійсними правочинів, направлених на уникнення звернення стягнення на майно боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства. Факт відсутності судового рішення про стягнення з боржника відповідних коштів не є перешкодою для визнання договору фраудаторним. Та обставина, що правочин ізтретьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавствва. Згідно постанови Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №619/82/19 боржник не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Таким чином, оспорювані договори є фраудаторними та підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 234 ЦК України, виходячи з того,що: ТОВ «Східавтотранс плюс» відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення коштів, що свідчить про те, що метою вказаних правочинів є унеможливлення в подальшому реального виконання рішення про стягнення з ТОВ «Східавтотранс плюс» грошових коштів; майно відчужене на користь близького родича; після відчуження спірного майна у ТОВ «Східавтотранс плюс» відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором: 06.02.2018 на виконання рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/3034/17 відкрито виконавче провадження №55688922, яке станом на 29.06.2021 не завершено з причин відсутності майна у боржника ТОВ «Східавтотранс плюс», на яке можливо звернути стягнення; оплатність договору не свідчить про відсутність ознак фраудаторності, до того ж, під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачами не було надано доказів здійснення оплати спірних договорів та їх реального виконання. Представник позивача вважає,що наведені обставини доводять факт недобросовісності дій відповідачів, які зловживали своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження майна відбулось з метою уникнення звернення стягнення кредитором на майно боржника.

Представник позивача також вважає, що твердження апелянтів про те, що законодавством не передбачено необхідність зазначення окремого кадастрового номера земельної ділянки при відчуженні частини нерухомого майна, на якій таке майно розташоване, не відповідає дійсності, оскільки згідно положень статей 628,629, ч. 1 ст. 657, ч. 2 ст. 377 ЦК України, ч. 6 ст. 120 ЗК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. Відповідна частина земельної ділянки, що переходить до набувача частини будівлі або споруди, формується в окрему земельну ділянку в порядку, визначеному ст.ст. 55, 56 Закону України «Про землеустрій» з відповідним встановленням меж нової земельної ділянки та присвоєнням кадастрового номера. За умовами оспорюваних договорів ТОВ «Східавтотранс плюс» відчужено не ідеальні частки єдиного об`єкту нерухомого майна, що дало б змогу конкретизувати обсяг прав кожного власника, зокрема, в частині використання земельної ділянки, а саме окремі об`єкти нерухомості розміщені за указаною вище адресо. Як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру та змісту оскаржуваних договорів, при їх укладенні не були отримані кадастрові номери на земельні ділянки, на яких розташовані відповідні частини набутого нерухомого майна, а отже, небули виконані вимоги чинного законодавства щодо істотних умов договору, оскільки оформлення договорів із зазначенням в них розміру земельної ділянки та її кадастрового номера передує укладенню договорів оренди земельної ділянки. При укладенні кожного зі спірних договорів, за якими відчужувалися нежитлові будівлі, повинні були бути визначені межі кожної земельної ділянки, на якій вони розташовані, після цього має бути укладений договір оренди і на його виконання повинна сплачуватися орендна плата, чого відповідачами зроблено не було. Жоден з указаних договорів не містить відміток про перехід права на земельну ділянку, на якій розташовані відповідні частини набутого покупцями нерухомого майна. Отже, укладаючи оспорювані договори, їх сторони порушили приписи ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України та не вказали кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташована частина відчужуваних об`єктів, а тому указані договори не відповідають вимогам чинного законодавстваУкраїни та в силу положень ч. 1 ст. 203 ЦК України підлягають визнанню недійсними.

Представник позивача вказує, що в даній справі прокурор звертається до суду за захистом прав та законних інтересів Кегичівської селищної ради, яка є єдиним власником земельної ділянки з кадастровим №:04:028:008 та в порушення інтересів якої, всупереч вимогам ЗК і ЦК України, сторонами укладені правочини купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого на указаній земельній ділянці, що не належить відповідачам на правах землекористувачів. Отже, указаними правочинами фактично було здійснено розпорядження земельною ділянкою комунальної власності без належних на те підстав. На підставі викладеного представник позивача вважає, що в момент вчинення спірних правочинів їх сторонами не були додержані вимоги ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес способами, встановленими договором або законом. Таким способом в даному випадку є визнання правочинів недійсними. Враховуючи викладене представник позивача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.п 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно з ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зімін його мотивувальної ( або) резолютивної частини.

Судовим розглядом установлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 по справі №820/3404/17 за позовом ТОВ «Східавтотранс плюс» до Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа Кегичвівська селищна рада Кегичівського району Харківської області, за участю Первомайської місцевої прокуратури, про скасування розпорядження Кегичівської РДА Харківської області від 22.06.2017 №218, адміністративний позов залишено без задоволення (т. 1, а.с. 16-17).

З указаної постанови вбачається, що 22.06.2017 Кегичівською РДА Харківської області прийнято розпорядження №218 «Про затвердження акту №1 від 22.06.2017 комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на території Кегичівського району, завданих ТОВ «Східавтотранс плюс» Кегичівській селищній раді Кегичівського району Харківської області». Указаним розпорядженням визначено збитки внаслідок неодержаного доходу у зв`язку із використанням земельної ділянки ТОВ «Східавтотранс плюс» без документів, що посвідчують право оренди, у розмірі 99555,20 грн., виходячи із площі використання земельної ділянки 13669 кв.м.

Постанова Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 по справі №820/3404/17 обгрунтована тим, що оскаржуваним розпорядженням Кегичівської РДА Харківської області затверджений акт про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, яким встановлено розмір збитків, завданих ТОВ «Східавтотранс плюс» Кегичівській селищній раді Кегичівського району Харківської області з 01.04.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2017 по 22.06.2017 99555,20 грн. Отже, повноваження відповідачів у цьому випадку обмежуються лише обчисленням розміру збитків у встановленому порядку. Виявлені збитки не можуть бути примусово відшкодовані на підставі рішення районної державної адміністрації. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження Кегичівської РДА Харківської області не порушує права, обов`язки чи інтереси позивача, а тому позовні вимоги ТОВ «Східавтотранс плюс» є необгрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі від 14.09.2017 по справі №922/3034/17 за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради, смт. Кегичівка до ТОВ «Східавтотранс плюс» про стягнення коштів в сумі 99555,20 грн., позовну заяву прийнято до розгляду; порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03.10.2017, о 10:00 (т. 1, а.с. 15).

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 17.10.2017, укладеного між ТОВ «Східавтотранс плюс» () в особі директора Рябініна Олексія Івановича (Продавець) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі ПН ХМНО) Харківської області Івановою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2082, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора №37595938 від 17.10.2017, Продавець продав (передав у власність), а Покупець купив (прийняв у власність) нежитлові будівлі літ. «А-ІІ» з майстернями, боксами та льохом загальною площею 729,4 кв.м, нежитлову будівлю зварювальної майстерні літ. «Д» загальною площею 25 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 13-14).

Згідно пунктів 1.2, 1.3 зазначеного договору вищезазначені нежитлові будівлі належать Продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.12.2015 ПН Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. за р.№3240; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.10.2017 державним реєстратором Комунального підприємства «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Протопопівської сільської ради Харківської області Луценко П.Г.; запис про право власності №22747241, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231. Вищезазначені нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці площею 1,3669 га, кадастровий №:04:028:0008, цільове призначення: для автомобільного транспорту. Дана земельна ділянка не є власністю Продавця.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору згідно довідки про балансову вартість нежитлових будівель №91 від 13.10.2017, виданої ТОВ «Східавтотранс плюс», балансова вартість відчужуваних нежитлових будівель складає 117050,63 грн., з яких балансова вартість літ. «А-ІІ» складає 113171,70 грн., а літ. «Д» - 3878,93 грн. Продаж майна, що є предметом цього договору, за домовленістю сторін вчинено за 140460,75 грн., з ПДВ, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцю до 30.11.2017 включно.

Згідно договору купівлі-продажу від 17.10.2017, укладеного між ТОВ «Східавтотранс плюс» () в особі директора Рябініна Олексія Івановича (Продавець) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) (Покупець), посвідченого ПН ХМНО Харківської області Івановою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2079, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до рішення державного реєстратора №37597257 від 17.10.2017, Продавець продав (передав у власність), а Покупець купив (прийняв у власність): нежитлову будівлю прохідної літ. «Б» загальною площею 20,5 кв.м, нежитлову будівлю дворової вбиральні літ. «В» загальною площею 9,2 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 11-12).

Згідно пунктів 1.2, 1.3 договору вищезазначені нежитлові будівлі належать Продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.12.2015 ПН Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою О.В. за р.№3240; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.10.2017 державним реєстратором Комунального підприємства «Центр інвентаризації та реєстрації нерухомості» Протопопівської сільської ради Харківської області Луценко П.Г.; запис про право власності №22748177, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231. Вищезазначені нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці площею 1,3669 га, кадастровий № :04:028:0008, цільове призначення: для автомобільного транспорту. Дана земельна ділянка не є власністю Продавця.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 указаного договору згідно довідки про балансову вартість нежитлових будівель № 90 від 13.10.2017, виданої ТОВ «Східавтотранс плюс», балансова вартість відчужуваних нежитлових будівель складає 4635,49 грн., з яких балансова вартість літ. «Б» складає 3208,04 грн., а літ. «В» - 1427,45 грн. Продаж майна, що є предметом цього договору, за домовленістю сторін вчинено за 5562,59 грн., з ПДВ, які Покупець зобов`язується сплатити Продавцю до 30.11.2017 включно.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3034/17 задоволено позов керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради до ТОВ «Східавтотранс плюс» та стягнуто з ТОВ «Східавтотранс плюс» на користь Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області збитки у сумі 99555,20 грн. за використання земельної ділянки площею 1,3669 га, кадастровий № :04:028:0008, за адресою: АДРЕСА_1 з 01.04.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2017 по 22.06.2017 без правовстановлюючих документів (т. 1, а.с. 18-21).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.05.2018 у справі №922/801/18 задоволено позов заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради до ТОВ «Східавтотранс плюс» та стягнуто з ТОВ «Східавтотранс плюс» на користь Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області 37738,28 грн. за використання земельної ділянки, кадастровий номер :04:028:0008, за адресою: АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів у період з 23.06.2017 по 17.10.2017 (т. 1, а.с. 129-133).

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення зазначеної статті свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частинами 2, 3 статті 13 ЦК України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року №2-р(II)/2021 у справі №3-95/2020 (193/20) визнано, що частина 3 статті 13, частина 3 статті 16 ЦК України не суперечать частині 2 статті 58 Конституції України. Оцінюючи домірність припису частини 3 статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатував, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини 1 статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині 3 статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина 3 статті 13 та частина 3 статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

У постанові від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17 Верховний Суд дійшов висновку, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи (інша особа може перебувати в конкретних правовідносинах із цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувати); ураховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває в правовідносинах і їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває в цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) зроблено висновок, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №405/1820/17 (провадження №61-2761св19) зазначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №755/17944/18 (провадження №61-17511св19) зроблено висновок, що договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

У постанові від 11 листопада 2020 року по справі №619/82/19 Верховний Суд дійшов висновку, що та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Боржник не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами.

З урахуванням викладених обставин колегія суддів доходить висновку, що у справі, що переглядається, учасники цивільних відносин (сторони оспорюваних договорів купівлі-продажу) «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорювані договори купівлі-продажу) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника. Встановлені обставини дозволяють зробити висновок, що оспорювані договори купівлі-продажу є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору, виходячи з такого.

Договори купівлі-продажу укладені 17.10.2017, тобто після прийняття Господарським судом Харківської області позовної заяви керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради до ТОВ «Східавтотранс плюс» про стягнення збитків за використання земельної ділянки площею 1,3669 га, кадастровий номер :04:028:0008, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 99555,25 грн. до розгляду, порушення провадження у справі і призначення її до розгляду (справа №922/3034/17).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , який на момент укладення договору купівлі-продажу був директором ТОВ «Східавтотранс плюс», і яким від імені товариства укладений спірний правочин. При цьому, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєструвалась в якості фізичної особи-підприємця з видом діяльності «технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів» 25.09.2017 (т. 1, а.с. 31), тобто після винесення Господарським судом Харківської області ухвали про прийняття позовної заяви у справі №922/3034/17 до розгляду, порушення провадження у справі і призначення її до розгляду.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєструвався в якості фізичної особи-підприємця з видом діяльності «комп`ютерне програмування» 21.07.2017 (т. 1, а.с. 32), тобто після прийняття 22.06.2017 Кегичівською РДА Харківської області розпорядження №218 «Про затвердження акту №1 від 22.06.2017 комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на території Кегичівського району, завданих ТОВ «Східавтотранс плюс» Кегичівській селищній раді Кегичівського району Харківської області», яким визначено збитки внаслідок неодержання доходу у зв`язку з використанням ТОВ «Східавтотранс плюс» земельної ділянки з кадастровим номером :04:028:0008 без документів, що посвідчують право оренди, у розмірі 99555,20 грн., виходячи із площі використання земельної ділянки 1,3669 га.

З оспорюваних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.10.2017 вбачається, що продаж ТОВ «Східавтотранс плюс» здійснено за ціною, що перевищує балансову вартість майна. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактичного здійснення оплати контрагентами боржника.

06.02.2018 старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Осмоловською Т.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №55688922) з виконання наказу №922/3034/17, виданого 11.01.2018 Господарським судом Харківської області про стягнення з ТОВ «Східавтотранс плюс» на користь Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області збитків за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів у розмірі 99555,20 грн. (т. 2, а.с. 53).

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Красноградської окружної прокуратури Харківської області зазначає, що станом на 29.06.2021 виконавче провадження №55688922 не завершено з причин відсутності майна боржника (ТОВ «Східавтотранс плюс»), на яке можливо звернути стягнення. Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на виконання або часткове виконання боржником наказу Господарського суду Харківської області від 11.01.2018 у справі №922/3034/17 або наявність у товариства іншого майна, на яке було б можливо звернути стягнення.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що боржник ТОВ «Східавтотранс плюс», який відчужує майно (нежитлові будівлі) на підставі договорів купівлі-продажу після пред`явлення до нього позову про стягнення збитків, діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, оскільки вчинив оспорювані договори купівлі-продажу, які порушують майнові інтереси кредитора і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про визнання оспорюваних договрів недісними з підстав невідповідності зазначених правочинів.

Разом з тим судова колегія не може погодитися з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову з підстав порушення сторонами оспорюваних договорів вимог частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України, щодо не зазначення в цих договорах кадастрових номерів земельної ділянки, право на які переходить до покупців у зв`язку з набуттям права власності на частину нежитлових приміщень.

Зі зімсту оспорюваних договорів купівлі продажу вбачається, що їх предметом були: нежитлові будівлі літ. «А-ІІ» з майстернями, боксами та льохом загальною площею 729,4 кв.м, зварювальної майстерні літ. «Д» загальною площею 25 кв.м та нежитлові будівлі прохідної літ. «Б» загальною площею 20,5 кв.м, дворової вбиральні літ. «В» загальною площею 9,2 кв.м. Зазначені нежитлові будівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1,3669 га, кадастровий № :04:028:0008, цільове призначення: для автомобільного транспорту. Дана земельна ділянка не є власністю Продавця.

Відповідно до положень частини 2 статті 120 ЗК України, частини 2 статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення позивачем договорів купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, від 17.10.2017) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Таким чином, земельне та цивільне законодавство передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який знаходить свій вияв у правилах, зокрема статті 120 ЗК і статті 377 ЦК.

З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов`язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Зазначена правова позиція сформульоана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 квітня 2019 року у справі № 924/1152/17.

Тому суд помилково вважав, що укладення спірних договорів купівлі-продажу без попередньо сформованих земельних ділянок призвело до того, що на теперішній час неможливо визначити, в якому обсязі відповідачі набули права користування земельною ділянкою, і відповідно до неможливості укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки. І права власника земельної ділянки підлягають захисту шляхом задоволення позовної вимоги про визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів уважає, що апелянтами доведена наявність підстав для зміни мотивувальної частини рішення суду, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають задоволенню чатковово, а рішення суду - зміні в частині мотивів задоволення позову.

Враховуючи, що рішення суду переглянутt лише в частині зміни мотивів без зміни його резолютивної частинри, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не перерозподіляються.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 30 березня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 8 вересня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук