Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/618/21
Провадження № 2/494/431/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2021 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Твердун Т.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому на даний час зареєстрований відповідач, який з 2008 року по 2017 року знаходився в місцях позбавлення волі, а після звільнення від відбування покарання виїхав до Одеси, де створив нову сім`ю і там проживає. Крім того, по теперішній час він не приймає участі в утриманні житлового будинку, його ремонті та оплаті житлово-комунальних послуг. У зв`язку з цим, просить визнати його такими, що втратив право користування вказаним житловим будинком, а справу розглядати за її відсутності.

Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак своєю заявою від 10 червня 2021 року просить відмовити у задоволенні позову, так як з його вимогами повністю не погоджується, а справу розглядати без його участі.

За правилами ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Зі змісту зазначеної норми закону слідує, що право користування жилими приміщеннями в будинку приватного житлового фонду втрачають саме члени сім`ї власника житла (дружина (чоловік) наймача, діти наймача, батьки наймача та інші особи за умови постійного проживання разом з наймачем і ведення з ним спільного господарства (ч.4 ст.156 ЖК України) у разі відсутності їх без поважних причин понад один рік.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Судом встановлено, що позивачка, згідно договору дарування від 28 червня 1988 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 листопада 2004 року, є власником вищевказаного житлового будинку, в якому зареєстровано ОСОБА_2 (а.с.6,11,12).

З наданого депутатом міської ради Анісімовим О.А. акту обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ свідчить, що сторони, які зареєстровані по АДРЕСА_1 , є членами сім`ї (а.с.4).

З вказаного акту обстеження також видно, що відповідач проживає окремо, однак про місце, час та причини окремого проживання в ньому не зазначається, що має суттєве значення для вирішення виниклого спору у відповідності до положень ч.2 ст.405 ЦК України.

Заперечуючи проти позову в повному обсязі, відповідач до своєї заяви від 10 червня 2021 року додав до справи акт обстеження №1 Березівського УЕГГ АТ «Одесагаз» разом із заявою на ім`я начальника цього управління про проведення перерахування щодо оплати послуг за розподіл природного газу на 2021 рік з посиланням на те, що він дійсно приймає участь у сплаті комунальних послуг за місцем своєї реєстрації (а.с.25-28).

В підтвердження факту відсутності відповідача понад встановлений законом строк за місцем реєстрації без поважних причин позивачка не надала жодного належного, достатнього й достовірного доказу.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст.77 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведених норм процесуального закону свідчить, що сторона, а в даному випадку позивачка, на яку покладався тягар доказування, повинна була під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити предмет позову та наявність необхідних умов, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України, для визнання відповідача, як члена сім`ї ОСОБА_1 , таким, що втратив право користування житлом.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року роз`яснюється, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Незважаючи на встановлений процесуальним законом порядок доказування та не звертаючи увагу на вимоги ст.ст.12,13 ЦПК України, позивачка не обґрунтувала належним чином елементи свого позову, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень ст.263 ЦПК України, та не довела існування факту відсутності відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Слід також зазначити, що згідно положень ст.ст.76,95 ЦПК України, доказами, як це зазначається вище, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які що мають значення для вирішення справи; письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Проаналізувавши матеріали цивільного провадження за позовом ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про неможливість його задоволення у зв`язку з недоведеністю тих юридичних фактів, на які вона посилається.

Керуючись ст.ст.12,13.81.89,264 ЦПК України, ст.405 ЦК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно пункту 15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 8 вересня 2021 року.

Суддя: