Справа №538/1042/21
Провадження по справі №2/538/338/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Цокало Т.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця, в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 538/1042/21 провадження № 2/538/338/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цокало Тетяна Михайлівна, до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цокало Т.М., звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування позову зазначила, що заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 07.12.2020 року шлюб між нею та відповідачем по справі був розірваний. Під час перебування у шлюбі сторони придбали будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу: 24920070 від 25.12.2009р., КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Л.В., нотаріально посвідчив договір купівлі-продажу серія ВМК №957331, виданий 02.12.2009 року, з якого вбачається, що власником спірного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 02.12.2009 р. є ОСОБА_2 . На теперішній час відповідач проживає у вказаному будинку разом з колишньою дружиною ( ОСОБА_1 ). Будинок є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки придбаний під час шлюбу.

Просить визнати за нею, право власності на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 01.07.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , та її представник- адвокат Цокало Т.М, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та підтвердили викладені у позові обставини.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що позивачу може належати лише 1/4 частина вказаного будинку, оскільки кошти на прадбання спірного будинку надавала в тому числі і його мати.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що з 26.10.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 07.12.2020 року (а.с. 14). На підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2009 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Л.В. за № 1260 сторони придбали будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується (а.с. 15), Витягом з Державного реєстру правочинів за № 8019934 від 02.12.2009 року (а.с. 16-17) та технічним паспортом будинку (а.с. 18).

Відповідно до змісту ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Допитана у якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що є подругою матері відповідача. Їй нічого не відомо, чи вніс більшу частину коштів у купівлю будинку відповідач. Мати останнього позичала у неї у листопаді-грудні 2009 року 15000,00 грн. на придбання будинку, розписку не давала.

Допитана у якості свідка ОСОБА_4 , пояснила, що є матір`ю відповідача. Будинок коштував 70000,00грн. На купівлю будинку вона дала сину 30000,00 грн., розписки не брала. Гроші позичила у подруги в сумі 15000,00 грн. Ще продали автомобіль, ці кошти теж на будинок витрачені були.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником спірного будинку значиться ОСОБА_2 (а.с. 18).

Згідно довідки № 247 від 02.06.2021 року, виданої старостою с. Піски Миргородського району. Полтавської області, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с. 37).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11).

Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Встановивши, що будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , набуті сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі та виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними з визнанням за кожним права власності по 1/2 частині у такому майні.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст.133 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір, на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, витребувапння доеазів, та інших витрат, пов`язаних із вчиненням процесуальних дій при розгляді справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Згідно ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою-п`ятою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

На підтвердження витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, надано договір № 275/16-06-2021 від 16.06.2021 року про надання правової допомоги (а.с. 11-12), акта № 1 про приймання-передачу наданої правничої допомоги від 16.06.2021 року (а.с. 38), квитанція № 275 від 22.06.2021 року (а.с. 39, детальний опис робіт (наданих послуг (а.с. 40).

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Таким чином, встановивши, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн., понесені ОСОБА_1 , є документально підтвердженими, пов`язаними з розглядом справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення таких витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Цокало Тетяна Михайлівна, до ОСОБА_2 , про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 (вісім тисяч) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 15.09.2021 року.

Суддя: Т.О. Зуб