Справа № 202/1827/20
Провадження № 2/202/216/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Моторно-транспортне страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач звернулась до суду з позовом за змістом якого, та з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд стягнути з ОСОБА_4 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 474 049, 59 грн. (розмір матеріальної шкоди складається з 13 384,61 грн. - витрат пов`язаних з лікуванням та реабілітацією, 565 849,59 грн. вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, 3 000, 00 грн. витрат на проведення авто-товарознавчої експертизи, 3 100,00 грн. витрат пов`язаних із транспортуванням авто з місця ДТП, за вирахуванням 100 000, 00 грн. отриманого страхового відшкодування та 11 284, 61 грн. часткового відшкодування відповідачем матеріальної шкоди), також позивач просила стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000, 00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовані винними діями відповідача за наслідком яких сталась дорожньо-транспортна пригода у результаті якої позивач отримала тілесні ушкодження та пошкодження власного транспортного засобу, що призвело до її моральних страждань.

Заперечуючи проти заявлених вимог відповідач надав відзив за змістом якого вказав, що ДТП, яка стала наслідком звернення позивача до суду мала місце, в тому числі, внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм, який керував автомобілем позивача. Окрім того, відповідач зазначив, що не погоджується з вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача через те, що оцінка шкоди проводилась у відсутність відповідача та вона є значно завищеною. Відповідач у своєму відзиві приносить вибачення та готовий компенсувати позивачу обґрунтовані збитки.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

20.12.2019 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначено покарання з випробуванням. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_3 - 583 234,20 гривень за рахунок спричиненої матеріальної шкоди та 100 000 гривень за рахунок спричиненої моральної шкоди (далі - Вирок).

Вказаним вироком встановлено, що 07.09.2018 приблизно о 12 годині 00 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Форд Мондео», р.н. НОМЕР_1 , рухався м. Дніпро по пр. Слобожанському з боку вул. Калинової в напрямку пр. Мануйлівського і під час руху водій ОСОБА_4 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перед виконанням маневру розвороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи маневр розвороту ліворуч не дав дороги автомобілю «Фольксваген Тігуан», р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в зустрічному напрямку, продовжив рух, в наслідок чого, в районі будинку № 12 по проспекту Слобожанському у місті Дніпро, допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Фольксваген Тігуан», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , спричинені тілесні ушкодження, пошкоджені транспортні засоби.

Також, вказаним вироком встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 3424е від 27.10.2018 у потерпілої ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу без зміщення уламків, садна на спинці носу, синців в обох параорбітальних областях, забійної рани на червоній каймі нижньої губи ліворуч, закритої травми правого колінного суглобу: садна та гемартроз (кров в порожнині) правого колінного суглобу.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №5/10.1/837 від 24.10.2018 в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Форд Мондео» ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.4, 10.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Форд Мондео» ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 10.4 та 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем "Фольксваген Тігуан" для водія автомобіля «Форд Мондео» ОСОБА_4 визначалась виконанням ним вимог п.п. 10.4 та 10.1 ПДР України та у нього не було будь яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Фольксваген Тігуан» ОСОБА_5 повинен був діяти згідно до вимог п.п.12.3, 12.4 ПДР України. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, однак дані невідповідності не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.4 ПДР України, однак дані невідповідності не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. При заданих вихідних даних водій автомобіля «Фольксваген Тігуан» ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Форд Мондео» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.03.2020 вказаний вирок було скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Мотивами для часткового скасування вироку суду слугувало відсутність у оскаржуваному вироку суду мотивів та обґрунтованості з яких суд виходив про задоволення позовної вимоги.

У відповідності до висновку автотоварознавчої експертизи № 1810/18/18 від 12.10.2018 розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику транспортного засобу «Фольксваген Тігуан», р.н. НОМЕР_2 складає 565 849,59 гривень.

У відповідності до копії квитанції про оплату наданих послуг від 12.10.2018 ОСОБА_3 було сплачено кошти у розмірі 3 000 гривень за проведення автотоварознавчої експертизи ФОП ОСОБА_6 .

Згідно квитанцій позивач також понесла витрати на оплату лікарських засобів у розмірі 4 084,61 гривень. та витрати у розмірі 3100 грн. з транспортування транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із статтею 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частин першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 11661168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Отже, вимоги позивача про стягнення на її користь матеріальної шкоди в частині матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням транспортного засобу «Фольксваген Тігуан», р.н. НОМЕР_2 , у розмірі 565 849,59 грн., 3 000 гривень за проведення автотоварознавчої експертизи ФОП ОСОБА_6 , витрат на оплату лікарських засобів у розмірі 4 084,61 гривень. та витрати у розмірі 3100 грн. з транспортування транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за вирахуванням 100 000, 00 грн. страхового відшкодування, 11 284, 61 грн. часткового відшкодування відповідачем матеріальної шкоди) підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача.

В той же час, витрати на послуги з реабілітації внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7 200 грн. та консультації, видалення рубця після ДТП у розмірі 2 100,00 грн. стягненню з відповідача не підлягають з огляду на відсутність доказів понесення позивачем відповідних витрат.

При цьому посилання зі сторони відповідача, що дорожньо-транспортна пригода сталася не тільки з його вини, а також і з вини чоловіка позивача, яким порушено встановлений швидкісний режим, а також яким здійснювалося перевезення позивача, як пасажира, не пристебнутої ременем безпеки, що на його думку знаходиться в причинному зв`язку з подією та наслідками, які наступили, вже були предметом розгляду та дослідження судами першої та другої інстанції за результати чого в своїй ухвалі від 13.03.2020 Дніпровський апеляційний суд вказав, що такі доводи сторони відповідача підлягають відхиленню, оскільки, як вбачається з висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1/837 від 24.10.2018, при заданому механізмові події дії водія ОСОБА_5 дійсно не відповідали вимогам п.п.12.3, 12.4 ПДР України, однак дані невідповідності не знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. Водій автомобіля Фольксваген Тігуан ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Форд Мондео шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Фольксваген Тігуан для водія автомобіля Форд Мондео ОСОБА_4 визначалась виконанням ним вимог п.п. 10.4 та 10.1 ПДР України та у нього не було будь яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.

Додатково суд звертає увагу, що самі лише посилання зі сторони відповідача, що порушення чоловіка позивача правил дорожнього руху, що на його думку, мало безпосередній вплив на наслідки спричинені ДТП, є припущенням та нічим об`єктивно не підтверджені.

Щодо заперечень вказаних стороною відповідача стосовно висновку автотоварознавчої експертизи № 1810/18/18 від 12.10.2018 щодо розміру матеріальної шкоди спричиненої власнику транспортного засобу «Фольксваген Тігуан» суд, також їх відхиляє з огляду на таке.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - частина перша статті 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 9З У «Про оцінку майна,майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» критичний розгляд та надання висновків щодо повноти оцінки майна, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна, здійснюється в порядку рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Статтею 13 У «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5цього Закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі допущення будь-яких порушень оцінювачем під час здійснення оцінки майна та складанні відповідного висновку про вартість майна, сторона має право ініціювати питання щодо рецензування такого висновку (оцінки), проте сторона відповідача вказаним правом не скористалась.

Окрім того, згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд враховує а. 1 п. 9 Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить із встановлених у справі обставин, а також того, що розмір моральної шкоди немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи, та інше. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, при цьому, заявлений позивачем розмір моральної шкоди об`єктивно обґрунтований, та зрозумілий для суду.

Керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовну заяву ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), треті особи: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), Моторно-транспортне страхове бюро України (02002, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 464 749, 59 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 100 000, 00грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 5 740,49 грн.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16.09.2021 року.

Суддя Г.О. Кухтін