Справа № 369/7931/21
Провадження №2/369/4458/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі про визнання права власності, зобов`язання припинити дії що порушують права власності, та відновлення правового становища яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі про визнання права власності, зобов`язання припинити дії що порушують права власності, та відновлення правового становища яке існувало до порушення.

07.07.2021 до суду надійшла заява за №30015 представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії пов`язані з розпорядженням належними позивачам Лініями електромереж та КТП 988. Зобов`язати відповідача повідомляти про наявність заяв третіх осіб - споживачів про надання технічних умов та бажання підключитися до належних Позивачам ліній електромереж та до КТП-988.

Свої вимоги обґрунтовували наступним, позивачами подано до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі про визнання права власності, зобов`язання припинити дії що порушують права власності, та відновлення правового становища яке існувало до порушення. Згідно позовних вимог просили: визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на КТП-988.Зобов`язати Приватне акціонерне товариство ДТЕК Київські регіональні електромережі (08132, Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, ЄДРПОУ: 23243188) припинити дій що порушують право ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користування, розпорядження електротехнічним обладнанням яке перебуває в їх спільній власності, а саме зобов`язати Відповідача погоджувати з Позивачами підключення додаткових споживачів до Електромереж та КТП-988.Зобов`язати Приватне акціонерне товариство ДТЕК Київські регіональні електромережі (08132, Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, ЄДРПОУ: 23243188) відновити правове становище Позивачів яке існувало до порушення наступним шляхом на вибір Відповідача:здійснити заходи щодо ліквідації підключення споживачів які були підключені Відповідачем без попереднього погодження з Позивачами до електромереж та/або КТП - 988, або;зобов`язати Відповідача вжити ефективних заходів для спонукання додаткових споживачів підключених Відповідачем до електромереж та КТП -988 погодити з Позивачами таке підключення.

Посилаються на те, що відповідач користується майном, яке належить Позивачам не маючи на це права, а саме використовує повітряні Лінії електромереж та КТП-988 для постачання і продажу електричної енергії іншим споживачам.

Відповідач ставить під сумнів право власності Позивачів на КТП-988.

Вказані дії Відповідача є такими, що порушують права Позивачів, як власників Електромережі та КТП-988 користуватися своїм майном відповідно до його призначення та розпоряджатися ним, а саме право надавати іншим особам право користуватися КТП-988, та отримання відшкодування за таке користування.

Крім того, сумарна абонована потужність електроустановок додаткових споживачів приєднаних Відповідачем значно перевищують допустиму потужність КТП-988, що призвело до порушення її надійності та роботоспроможність. Приєднання до належного Позивачам КТП-988 додаткових споживачів понад граничний об`єм потужності супроводжується відхиленням експлуатаційних параметрів КТП-988 від граничнодопустимих значень, що призводить до зниження надійності роботи, несправності, виходу з ладу обладнання Позивачів, зниження параметрів якості та аварійного припинення електропостачання.

Зазначене має наслідком порушення прав Позивачів як споживачів електроенергетичних послуг, а саме право отримувати електричну енергію у необхідних їм обсягах, в межах граничної потужності 60 кВт, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості у відповідності до умов Договорів.

Відповідно, предмет Позову становлять три матеріально-правові вимоги Позивача до Відповідача, а саме: встановити право спільної часткової власності Позивачів на КТП-988;зобов`язати Відповідача припинити дії щодо протиправного розпорядження та використання належних Позивачам Лінії електромереж та КТП-988;відновити правове становище Позивачів яке існувало до порушення їх прав Відповідачем.Оскільки КТП-988 є спільною частковою власністю Позивачів, а підключення до ньогоможливе лише за попередньою узгодженістю з ними вважають, що Відповідач не може здійснювати підключення до Лінії електромереж та КТП-988 третіх осіб без згоди ОСОБА_4 .

Позивачами виявлено непоодинокі несанкціоновані підключення третіх осіб до Електромережі та КТП-988, без узгодження такого підключення з ними як власниками, а також без внесення змін до Технічних умов.

Після подання Позову Позивачі виявили ще одну спробу підключення третіх осіб до КТП- 988, яке також не було узгоджено з ними.

Таке протиправне підключення Відповідачем третіх осіб до Електромереж та КТП-988, порушує права Позивачів як власників належного їм майна, зокрема права користуватися своїм майном відповідно до його призначення, можливості розпоряджатися. Крім того, приєднання додаткових споживачів мало наслідком перевантаження КТП-988, що призводить до порушення її надійної роботоспроможності, призводить до постійних аварійних відключень, створює небезпечну ситуацію для життя та здоров`я громадян, загрожує пошкодженню їх майна, що може привести до додаткових витрат як третіх осіб так і Відповідача - задля відновлення становища Позивачів, яке існувало до порушення їх прав.

З огляду на викладене єдиним засобом забезпечити ефективний захист прав Позивачів, а також мінімізувати обставини, які ускладнять виконання рішення Суду, за результатами розгляду Справи №369/793/21, є забезпечення Позову шляхом:

-накладення заборони Відповідачу вчиняти будь-які дії пов`язані з розпорядженням належними Позивачам Лініями електромереж та КТП-988;

-зобов`язати Відповідача повідомляти про наявність заяв третіх осіб - споживачів про надання технічних умов та бажання підключитися до належних Позивачам ліній електромереж та до КТП-988.

Враховуючи вищевикладене просили заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до п.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно з ст.153ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Пленум Верховного Суду України у вказаній постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а саме: у п.4роз`яснив,що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя)має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити, зважаючи на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову Заявником не обґрунтована, зазначені у заяві обставини суд не вважає достатніми для ствердження, що внаслідок невжиття забезпечення позову може бути утруднене виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відтак, заходи забезпечення позову, які просив застосувати позивач є фактичним вирішенням спору до розгляду заявлених позовних вимог. Так як вид застосування заходів забезпечення обраний позивачем при зверненні до суду з клопотанням за своїм змістом є тотожним заявленим позовним вимогам у разі задоволення позову, з урахуванням того, що спір на момент розгляду заяви про забезпечення позову не було вирішено судом по суті.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволення заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, на думку суду, заявлені позивачем вимоги про забезпечення позову, в даному випадку є тотожними задоволенню позовних вимог, про визнання права власності, зобов`язання припинити дії що порушують права власності, та відновлення правового становища яке існувало до порушення.

Разом із цим, із поданої заяви не вбачається яким чином забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії пов`язані з розпорядженням належними позивачам Лініями електромереж та КТП-988; зобов`язання Відповідача повідомляти про наявність заяв третіх осіб - споживачів про надання технічних умов та бажання підключитися до належних Позивачам ліній електромереж та до КТП-988 до вирішення позову, забезпечить реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, а також обґрунтування того, що не вжиття таких заходів забезпечення позову призведе до виникнення труднощів у подальшому виконанні такого рішення, з огляду на предмет майбутнього позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданої заяви.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів викладених в заяві про забезпечення позову щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, розглядаючи заявлену вимогу, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів для забезпечення позову, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити в забезпеченні позову.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд також враховує, що сторони по справі, в тому числі і позивач, не позбавлений можливості протягом всього розгляду справи, за наявності до того підстав, повторно звернутися до суду з відповідним клопотання про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153,353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Київські регіональні електромережі про визнання права власності, зобов`язання припинити дії що порушують права власності, та відновлення правового становища яке існувало до порушення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суду Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.Я. Волчко