Справа № 243/7554/21
Провадження № 2/243/2273/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Слов`янська, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
позовні вимоги: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
І. Стислий виклад позиції позивача.
У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним.
Позивачу ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2008 року, Витягу з Державного реєстру правочинів від 21.08.2008 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20137720 від 05.09.2008 року виданого КП «БТІ» м. Слов`янська, номер запису 8216 в книзі 13а/60 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . В даній квартирі крім позивачів зареєстрована, як член сім`ї, відповідач по справі ОСОБА_4 .
Відповідач у вказаній квартирі не мешкає з 2015 року, зібрала свої речі і виселилась з вказаної квартири, пообіцявши добровільно знятися з реєстрації, але свої обіцянки не виконала і до теперішнього часу і добровільно не бажає знятися з реєстрації.
У позивачів виникають труднощі з оформленням субсидії, змушені нести витрати по оплаті комунальних послуг із розрахунком на відповідача, не мають можливості вільно розпоряджатися належною ним квартирою.
У зв`язку з викладеним, просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справ.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 20.07.2021 року відкрито провадження по справі та призначено у справі підготовче засідання (а.с.24).
Ухвалою суду від 06.08.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.30).
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.08.2008 року, Витягом з Державного реєстру правочинів від 21.08.2008 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20137720 від 05.09.2008 року виданого КП «БТІ» м. Слов`янська, номер запису 8216 в книзі 13а/60 (а.с.11-13).
З довідки № 137245 від 25.06.2021 року, виданої Центром надання адміністративних послуг м. Слов`янська, слідує, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.10).
Відповідно до акту про фактичне проживання від 10.06.2021 року, складеного Керівником комітету мікрорайону «Лимани» м. Слов`янська, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не мешкає у указаній квартирі ніколи не мешкала, її ніхто не знає та не бачив, про що свідчать сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.4).
V. Оцінка Суду.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права.
У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").
Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).
Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Звертаючись до суду з позовом позивачі надали акт обстеження проживання від 10.06.2021 року, складений Керівником комітету мікрорайону «Лимани» м. Слов`янська, та підписаний сусідами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідач ОСОБА_5 зареєстрована за цією адресою, але там не проживає з 2015 року до теперішнього часу (а.с.4).
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач у спірній квартирі не мешкає, ОСОБА_5 не є членом сім`ї позивачів, тому наявні підстави для усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо усунення перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати.
Керуючись ст.ст. 319, 386, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до Донецького Апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їй пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко