Справа № 464/1052/21
пр.№ 2/464/797/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.07.2021 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Чуби Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування спільною квартирою та розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 11.02.2021 р. звернувся в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , у якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування йому приміщення площею 22,8 кв.м., відповідачу ОСОБА_4 - приміщення площею 11,1 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 - приміщення площею 25 кв.м., що максимально відповідає частині кожного в праві власності на вказану квартиру, в загальному користуванні залишити кухню площею 12,3 кв.м., коридор мансардного поверху площею 7,9 кв.м., санвузол площею 2,0 кв.м., сходову клітку між 5-м і мансардним поверхами, коридор 5-го поверху площею 8,3 кв.м., балкон площею 3 кв.м., вбиральню 5-го поверху площею 1,9 кв.м. Окрім цього, просить розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг пропорційно між співвласниками вищевказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що у 2007 році, перебуваючи у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , ними придбано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 94,3 кв.м, у якій, незважаючи на те, що шлюб між ними розірваний, проживають досі разом із сином ОСОБА_4 . Вони троє є співвласниками квартири, їх частки є такими: відповідачу ОСОБА_4 (синові) належить 1/4 у квартирі відповідно до договору дарування від 23.12.2009 р., а йому та відповідачці ОСОБА_2 належить по 3/8 часток згідно із рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.11.2013 р. у справі №464/2561/13-ц про поділ майна, що є об`єктом спільної власності подружжя. На даний час між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо певного порядку користування квартирою, оскільки відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні житлом, зокрема зайняла приміщення площею 22,8 кв.м та встановила на дверях замок, де переховує спільно нажите майно, речі побуту та меблі, веде самостійний спосіб життя, не приймає участі в домашньому господарстві, не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, у покращенні спільного побуту жодної участі не приймає. Відповідач ОСОБА_4 навчається стаціонарно, за житлово-комунальні послуги не сплачує. В свою чергу він самостійно намагається вчиняти всі можливі дії, щоб уникнути великої заборгованості, хоча з 2014 р. по 2016 р. був інвалідом І групи, а з 2016 року і довічно інвалід ІІ групи загального захворювання. Таким чином він не має змоги сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги за усіх співвласників квартири. На пропозиції мирно врегулювати участь у розподілі витрат щодо житлово-комунальних послуг відповідачі відмовляються. Також, із покликанням на ст. ст. 358, 391 ЦК України, зазначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Поділ їх квартири в даному випадку є неможливим, оскільки сторонам неможливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Згідно із технічним паспортом квартири, така знаходиться на 5 поверсі, складається з двох кімнат житловою площею 47,8 кв.м.: 1 кімната 25 кв.м, 2 кімната 22,8 кв.м, кухні площею 12,3 кв.м, ванної кімнати площею 11,1 кв.м, 1,9 кв.м, 2 кв.м, коридор площею 8,3 кв.м та 7,9 кв.м, балкон площею 3 кв.м. Житлова площа квартири становить 47, 8 кв.м, але, окрім цього, приміщення ванни площею 11,1 кв.м переобладнано під житлове. Вважає, що запропонований ним порядок користування квартирою, максимально відповідатиме часткам усіх співвласників квартири.

Ухвалою від 01.03.2021 р. прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження.

Ухвалою суду від 13.04.2021 р. у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі в справі співвідповідачів ТОВ «Львівгаз збут», АТ «Львівгаз», ТОВ «Львівенергозбут», ЛМКП «Львівводоканал» та ОСББ «На Соняшниковій 20А» та уточнення позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ухвали від 31.05.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, надав пояснення, що відповідають її змісту. Просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Надала пояснення про те, що кімната, яку позивач пропонує виділити їй у відповідності до її частки у спільній квартирі, є непридатною для проживання, а відтак заперечує щодо запропонованого позивачем порядку користування квартирою.

Представник відповідача адвокат Шишка О.М. просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, 12.07.2021 р. подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повній мірі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, учасники справи є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Зокрема, позивачу ОСОБА_1 належить 3/8 частки квартири, відповідачу ОСОБА_2 3/8 частки у квартирі, а відповідачу ОСОБА_4 1/4 частки у квартирі. Вказане учасниками справи не оспорюється та підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 09.08.2007 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №198184249 від 29.01.2020 р., рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.11.2013 р. у справі №464/2561/13-ц у справі про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію №03-03/20 ОСББ «На Соняшниковій 20а» (а.с.7-8, 10, 11, 13).

Згідно із технічним паспортом, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , складається із двох кімнат житловою площею 47,8 кв.м: перша кімната площею 25,0 кв.м, друга кімната площею 22,8 кв.м, кухня площею 12,3 кв.м, ванна кімната площею 11,1 кв.м поєднана 1,9 кв.м, 2,0 кв.м, коридор 8,3 кв.м, 7,9 кв.м, балкон 3,0 кв.м, загальна площа квартири 94,3 кв.м (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні спільною квартирою, що є підставою для встановлення порядку користування такою та запропонував такий порядок користування: виділити в користування йому приміщення площею 22,8 кв.м., відповідачу ОСОБА_4 - приміщення площею 11,1 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 - приміщення площею 25 кв.м., що максимально відповідає частині кожного в праві власності на вказану квартиру, в загальному користуванні залишити кухню площею 12,3 кв.м., коридор мансардного поверху площею 7,9 кв.м., санвузол площею 2,0 кв.м., сходову клітку між 5-м і мансардним поверхами, коридор 5-го поверху площею 8,3 кв.м., балкон площею 3 кв.м., вбиральню 5-го поверху площею 1,9 кв.м.

За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР закріплено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавством України визначені матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладено у статті 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту та вказує підстави позову і в силу положень статті 12 ЦПК України повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Суд з власної ініціативи не може змінювати предмет і підстави позову.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть у тому випадку, коли ці порушення і не поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391, 405 ЦК України. Наявність у позивача права користування спірною квартирою, є визначальним при вирішенні спору про усунення перешкод у користування нею.

Згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Порядок встановлення користування спільним майном здійснюється на підставі або нотаріально посвідченого договору чи рішення суду, або заяви всіх співвласників, підписи яких засвідчені нотаріально. В даному випадку відповідачка такої заяви не надавала, більше того, заперечила щодо запропонованого позивачем способу встановлення порядку користування квартирою, оскільки кімната, яку він просить виділити їй, є непридатною для проживання.

Окрім цього, встановити порядок користування спільною квартирою між її співвласниками можливо тільки після технічної інвентаризації об`єкта нерухомості. Здійснення технічної інвентаризації станом на момент подання позовної заяви проведено не було, висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна позивачем не надано, в ході розгляду справи позивачем не було заявлено клопотання про призначення експертизи для встановлення технічної можливості щодо запропонованого позивачем порядку користування спільною квартирою.

Більше того, як вбачається із копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , а також позивних вимог, у квартирі була здійснена реконструкція, яка не відображена у технічному паспорті, що позбавляє суд можливості встановити дійсну технічну характеристику квартири.

Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази вказують на недоведеність заявлених позивачем вимог про встановлення порядку користування спільною квартирою, а саме позивачем не доведено, що саме такий порядок користування квартирою буде правильним із врахуванням часток усіх співвласників у спільному майні та технічної можливості.

Щодо позовної вимоги про розподіл особових рахунків між співвласниками квартири, слід зазначити таке.

Згідно із ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Згідно із п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Отже, як випливає з положень вказаних нормативно-правових актів, відкриття окремих особових рахунків на кожного із співвласників можливе лише після визначення порядку користування квартирою, тобто визначення конкретної житлової площі, якою користується кожен із співвласників та визначення площі приміщень, що перебувають у спільному користуванні.

Оскільки такий порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не визначений, відтак позовна вимога про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг є такою, що не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, слід зазначити, що відповідно до ст.141 ЦПК України, позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи загального захворювання, відтак судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 263 265 ЦПК України,

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування спільною квартирою та розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21.07.2021 р.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 .

Суддя Д.Ю. Теслюк