Справа № 583/3534/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.

заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Охтирка Сумської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Охтирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

07.09.2021 заявниця звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області. Заяву мотивує тим, що батько її чоловіка ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Макіївка Донецької області, про що Гірницьким відділом РАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видано свідоцтво про смерть № 208 від 24.08.2021. Заявниця зазначає, що їй не вдалося отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 в Охтирському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), оскільки він помер на тимчасово окупованій території, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнятий для реєстрації смерті, що і стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою.

У судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, при цьому доповнила, що нині померлий ОСОБА_2 є її свекром, з чоловіком вони з 2018 року на проживають, місце знаходження останнього їй не відоме, з батьком він відносин не підтримував, у зв`язку з тим, що свекор мав тяжку хворобу, вона здійснювала за ним догляд, а після смерті провела поховання.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку заявниці, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Макіївка Донецької області, доводиться заявниці свекром, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Гірницьким РВ УМВС України в м. Макіївці 12.06.1996 року, та копією свідоцтва про одруження від 11.08.2001 року.

Відповідно до довідки від 28.08.2019 № 5911- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Макіївка Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

З копії лікарського свідоцтва про смерть за № 208 від 24.08.2021 вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 66 років, причина смерті ракова інтоксикація.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого російською мовою дослівно «Горняцким отделом ЗАГС Макеевского городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Макіївка самопроголошеної Донецької Народної Республіки, про що 24.08.2021 складено актовий запис про смерть за № 1109.

Листом від 07.09.2021 за підписом начальника Охтирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що заявницею на підтвердження його смерті пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно вимог п.8 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до Указу Президента України "Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях" за №32/2019 від 07 лютого 2019 року, місто Донецьк включене до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях.

Тобто органи законної влади не діють на території міста Донецька, тому отримати належне свідоцтво про смерть заявник не має можливості.

Органи державної реєстрації актів цивільного стану не можуть провести державну реєстрацію смерті батька заявника, оскільки у підтвердження факту його смерті заявник пред`являє медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній законодавством України.

Так, відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або проголошення її померлою.

Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024.

За приписами ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно вимог ч. 3,4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Враховуючи, що надане заявницею свідоцтво про смерть, не може бути прийняте органом державної реєстрації актів цивільного стану у якості підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , отримати свідоцтво про його смерть на бланку українського зразка у м. Макіївка Донецької області у період його тимчасової окупації неможливо, необхідно застосувати інші механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту прав, свобод і законних інтересів заявника.

При цьому, у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Відповідно до роз`яснень п.18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму ВСУ №15 від 25.05.98) передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Враховуючи вищевикладене, вимоги за заявою підлягають задоволенню, оскільки заявниця не має документу, передбаченого діючим законодавством України, для реєстрації смерті ОСОБА_2 , що унеможливлює отримання нею свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 259, 263-265, 317-319, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України у місті Макіївка Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню та може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів із дня проголошення судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Заявниця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа - Охтирський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (місцезнаходження: площа Соборна, 4, м. Охтирка, Сумська область, ).

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко