Справа№938/528/20
Провадження № 2/938/18/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.

за участю: секретаря судових засідань Фурманюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області,

за участю: третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 ,

про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії восьмого демократичного скликання Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області №496/8-23/2019 від 25.06.2019 "Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку"

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ;

представника позивача: ОСОБА_3 ;

представника відповідача: Іванюка Д.І.;

третьої особи: ОСОБА_2 ;

представників третьої особи: Рашковської Л.О., ОСОБА_4 ;

Обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії восьмого демократичного скликання Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області №496/8-23/2019 від 25.06.2019 «Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку».

Ухвалою суду від 28.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено розгляд справи на 12.11.2020 зі стадії підготовчого засідання.

У зв`язку з неявкою позивача та його представника в підготовче засідання 12.11.2020, розгляд справи було відкладено на 10.12.2020.

В підготовче засідання 10.12.2020 з`явилися позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , а також представник відповідача ОСОБА_5 . Однак під час встановлення явки осіб та перевірки їх повноважень, було встановлено, що ОСОБА_5 є неналежним представником. Відтак, у зв`язку із неявкою представника відповідача, підготовче засідання було відкладено на 23.12.2020.

Ухвалою від 23.12.2020 суд залучив до участі у справі ОСОБА_2 (проживає: с.Устеріки, Верховинського району Івано-Франківської області ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відклав підготовче засідання на 26.01.2021. Також ухвалою від 23.12.2020 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі №938/528/20 на 30 днів.

Ухвалою від 26.01.2021 суд задовольнив клопотання представника позивача адвоката Чобанюка Максима Михайловича та витребував у Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області належним чином засвідчені, якісні копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку кадастровий номер: :01:002:0079.

Підготовче засідання було відкладено на 02.02.2021.

Ухвалою від 02.02.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 17.02.2021. Також даною ухвалою суд задовільнив клопотання представника позивача -адвоката Чобанюка Максима Михайловича про виклик в судове засідання свідків.

В судове засідання 17.02.2021 з`явилися представник третьої особи. Позивач та його представник а також представник відповідача в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із погіршенням його стану здоров`я, та неможливістю з`явитися в судове засідання.

Відповідач причин неявки представника в судове засідання не повідомив.

Розгляд справи було відкладено на 09.03.2021.

В судове засідання 09.03.2021 учасники справи не з`явилися. Від представника позивача на електронну адресу суду а також через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивача ОСОБА_1 , перебуванні на лікарняному одного із свідків та запровадженні на території Івано-Франківської області червоного рівня епідеміологічної небезпеки. До клопотань було долучено копію листка непрацездатності ОСОБА_1 , довідки про перебування на амбулаторному лікуванні свідка. Просить відкласти розгляд справи після 01.04.2021.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради.

Третя особа та її представники в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

У зв`язку із неявкою учасників справи, розгляд справи було відкладено на 30.03.2021.

В судових засіданнях 30.03.2020 та 15.04.2021 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні 20.04.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що він являється спадкоємцем своєї бабусі ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та своєї матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зокрема, згідно рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020, в порядку спадкування за заповітом після смерті його бабусі ОСОБА_6 за ним визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д".

Також згідно даного рішення суду, в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7 , за ним визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д".

Окрім того, згідно рішення Устеріківської сільської ради від 18.12.1993, його бабуся ОСОБА_6 , приватизувала земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд- 0,10га, та для особистого підсобного господарства 0,38га в селі Устеріки Верховинського району, що підтверджується архівним витягом №Б-385 від 08.10.2020. Вказане рішення приймалось відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», та на думку позивача, дане рішення Устеріківської сільської ради є ненормативним правовим актом органу місцевого самоврядування, є актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію, та не може бути скасований сільською радою після його виконання.

Межі, площа та конфігурація земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 були визначені в акті (тимчасовому) приватної власності на землю від 06.11.1995 року.

Позивач зазначає, що він своєчасно сплачував та немає заборгованості по сплаті земельного податку, за земельні ділянки, які знаходяться у його власності, що підтверджується відповідною довідкою Білоберізької сільської ради.

З метою погодження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, позивач звертався до відповідача, однак йому було відмовлено та повідомлено, що згідно рішення Білоберізької сільської ради ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області від 25.06.2019 №496/8-23/2019, та відповідно до генерального плану села Устеріки, виділено під`їзну дорогу до житлового будинку громадянки ОСОБА_2 в селі Устеріки Верховинського району, за рахунок його земельної ділянки.

17 вересня 2019 року комісією Білоберізької сільської ради ОТГ, на підставі заяви ОСОБА_2 від 15.08.2019, було складено акт винесення в натурі (на місцевості) меж житлової вулиці та АДРЕСА_2 .

Позивач вважає, що вказаним рішенням Білоберізької сільської ради від 25.06.2019, його було позбавлено права власності на частину земельної ділянки для особистого підсобного господарства площею 0,38га, як спадкоємця ОСОБА_6 , якій дана земельна ділянка була передана у власність рішенням Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 «Про приватизацію земельних ділянок», а відтак є незаконним та підлягає скасуванню.

Позивач звертає увагу також на те, що за оскаржуване рішення голосували депутати, які не являються жителями села Устеріки та не були обраними від даного села. Вказана під`їзна дорога, яка хоча і передбачена генеральним планом села Устеріки, ніколи не використовувалась ні позивачкою, ні попереднім власником, ні суміжними землекористувачами. Жодних звернень від попереднього власника земельної ділянки, яка на даний час перебуває у власності ОСОБА_2 , до Білоберізької сільської ради щодо виділення під`їзної дороги, не надходило, що підтверджується довідкою сільської ради. У ОСОБА_2 наявні інші шляхи під`їзду до її домогосподарства, якими користувався попередній власник земельної ділянки, і користується вона на даний час.

Також позивач зазначає, що прокласти дорогу через його земельну ділянку не видається можливим, оскільки за таких умов, згідно діючих ДБН будуть порушені норми відстаней від дороги до житлових будинків, а також знаходяться електроопори.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. В наданих поясненнях представником позивача звернено увагу на те, що оскаржуваним рішенням позивача позбавлено права власності на земельну ділянку площею 0,38га. за цільовим призначенням - для особистого підсобного господарства. Також представник посилається на те, що згідно генплану с. Устеріки під`їзна дорога повинна також проходити і по земельній ділянці третьої особи ОСОБА_2 , однак на кадастровому плані земельної ділянки яка належить ОСОБА_2 (кадастровий №:01:002:0079), який є додатком до витягу із державного земельного кадастру, така під`їзна дорога не відображена.

Правова позиція відповідача.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, письмового відзиву на позов не подав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив, просить у позові відмовити. В наданих суду поясненнях представник відповідача зазначає, що до Білоберізької сільської ради звернулась ОСОБА_2 із заявою щодо виділення під`їзної дороги до належних їй земельної ділянки та розміщеного на ній житлового будинку. Дана заява була розглянута на сесії ради. Під час розгляду заяви був оглянутий Генеральний план села Устеріки та було встановлено, що земельна ділянка по якій проходить під`їзна дорога до господарства ОСОБА_2 не перебуває у власності третіх осіб. Після винесення оскаржуваного рішення, комісія сільської ради повторно виїжджала на місце де має проходити під`їзна дорога, та за результатами такого виїзду було складено акт від 17.09.2019 про винесення в натурі меж житлової вулиці та під`їзної дороги в с.Устеріки присілок Долина. Звернув увагу на те, що згідно погосподарської книги у користуванні ОСОБА_1 має перебувати 0,50га, а фактично перебуває земельна ділянка 0,2878га для особистого підсобного господарства та 0,25га для обслуговування будинку, що в сукупності становить 0,5378 га. Земельної ділянки площею 0,0378 га. достатньо для спірної під`їзної дороги. Зазначив, що до господарства ОСОБА_2 існує інша дорога, однак така не придатна для проїзду легкових автомобілів

Пояснення третьої особи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 надала письмові пояснення по суті спору, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що відповідає генеральному плану забудови с.Устеріки. У своїх поясненнях третя особа зазначає, що згідно рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року, на яке посилається позивач обгрунтовуючи позовні вимоги, у власність ОСОБА_6 було передано земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва та обслуговування будинку, та 0,10га. для ведення підсобного господарства, що разом становить 0,16га. У користуванні залишилось 0,34га. Таким чином, у власність ОСОБА_6 було передано 0,16га., а не 0,38га., як зазначає позивач.

Також позивачем не доведено, що дорога яка виділена для підїзду до господарства ОСОБА_2 входить до земельної ділянки площею 0,16га., яка була передана ОСОБА_6 , спадкоємцем якої є позивач. Ним не надано доказів державної реєстрації права власності на дану земельну ділянку, не підтверджено, що вона належить йому на законних підставах.

Під`їзна дорога до її домогосподарства була визначена генеральним планом забудови села Устеріки, який розроблений ще у 1982 році.

Звертає увагу на те, що відповідно до земельного кодексу України від 1990 року, який діяв на момент передачі земельної ділянки пл.0,16га ОСОБА_6 а також відповідно до вимог чинного земельного кодексу України, не можуть передаватись у власність земельні ділянки загального користування населених пунктів, зокрема вулиці, проїзди, шляхи

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2020, за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д".

Також згідно даного рішення суду, в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7 , за ним визнано право власності на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д".

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 53), ОСОБА_1 є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку позначеного на плані під літерою «А», загальною площею 59,5 кв.м., будівлі стайні позначену на плані під літерою "Б" площею 38,5кв.м., вбиральні позначеної на плані під літерою "В" площею 1 кв.м., сараю, позначеного на плані під літерою "Г", площею 25 кв.м., та оборогу, позначеного на плані під літерою "Д", загальною площею 29 кв.м.

Відповідно до архівного витягу від 01.10.2020 №Б-385 з протоколу ХХІ сесії ХХІ скликання Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року, Устеріківська сільська рада вирішила приватизувати у с.Устеріки земельні ділянки громадянам, зокрема ОСОБА_6 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10га., та для особистого підсобного господарства площею 0,38га. В користуванні ОСОБА_6 залишено земельну ділянку площею 002га.

Згідно рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20, у приватну власність ОСОБА_6 було передано земельну ділянку площею 0,16га, з яких: 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,10га для особистого підсобного господарства. В користуванні залишилось -034га.

06 листопада 1995 року на підставі рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20 ОСОБА_6 було видано Акт (тимчасовий) приватної власності на землю загальною площею 0,16 га. В користуванні громадянки ОСОБА_6 залишилось 0,34га.

Рішенням Білоберізької сільської ради ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області від 25.06.2019 №496/8-23/2019, виділено під`їзну дорогу до житлового будинку громадянки ОСОБА_2 в селі Устеріки Верховинського району, згідно генерального плану с.Устеріки.

17 вересня 2019 року комісією Білоберізької сільської ради ОТГ, на підставі заяви ОСОБА_2 від 15.08.2019, було складено акт винесення в натурі (на місцевості) меж житлової вулиці та АДРЕСА_2 до земельної ділянки та індивідуального житлового будинку Громадянки ОСОБА_2 . Згідно даного акту, дорога проходить через земельну ділянку, що знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_1 , який згоди на прокладення дороги не надав, та зазначив, що користується земельною ділянкою 20 років. Право власності чи право користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку не оформлено.

Рішенням Білоберізької сільської ради ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області від 17.11.2020 №700/8-32/2020 виправлено технічну помилку в рішенні Білоберізької сільської ради ОТГ Верховинського району Івано-Франківської області від 25.09.2019 №496/8-23/2019 в частині написання прізвища заявника, а саме виправлено із « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Всі інші пункти рішення залишено без змін.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 19.12.2017 укладеного між ОСОБА_10 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована) та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 53), ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці кадастровий № :01:002:0079.в АДРЕСА_3 , а саме: житлового будинку позначеного на плані під літерою «А», загальною площею 132,7 кв.м., будівлі літньої кухні позначеної на плані під літерою "Б" площею 19,4кв.м., навісом позначеним на плані під літерою "В" площею 7,5 кв.м., погребу, позначеного на плані під літерою "Г", площею 10 кв.м., стайні, позначеної на плані під літерою "Д", загальною площею 51,9 кв.м. та дворової вбиральні

Згідно договору дарування земельної ділянки від 19.12.2017 укладеного між ОСОБА_10 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарована) та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 53), ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2476 га, кадастровий № :01:002:0079, за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, яка розташована в с.Устеріки, Верховинського району Івано-Франківської області.

Оцінка суду

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (застосуванню при розгляді справи береться до уваги редакція, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Статтею 172 ЦК України визначено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (застосуванню при розгляді справи береться до уваги редакція, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), до компетенції сільських рад належать вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 265 ЦПК України, у прийнятому за результатами розгляду справи рішенні, суд зокрема повинен зазначити, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведені положення законодавства визначають, що об`єктом захисту може бути цивільне право чи інтерес особи, у разі їх порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії восьмого демократичного скликання Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області №496/8-23/2019 від 25.06.2019 "Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку" згідно якого відповідачем виділено під`їзду дорогу до житлового будинку гр. ОСОБА_2 в с.Устеріки Верховинського району, згідно Генерального плану с.Устеріки.

Позивач вважає, що вказаним рішенням Білоберізької сільської ради від 25.06.2019, його було позбавлено права власності на частину земельної ділянки для особистого підсобного господарства площею 0,38га, як спадкоємця ОСОБА_6 , якій дана земельна ділянка була передана у власність рішенням Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 «Про приватизацію земельних ділянок», оскільки відповідна під`їзна дорога має пролягати через вказану земельну ділянку, а відтак таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 згідно рішення Верховинського районного суду від 24.09.2020 у справі №938/298/20, набув право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 .

Зокрема, згідно даного судового рішення, позивач набув право власності на:

-1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д" - в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-1/2 частину нерухомого майна, а саме: житловий будинок , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений на плані під літерою «А», що складається з коридору під номером 1, площею 4,0 м.кв., кімнати під номером 2, площею 14,7 м.кв., кухні під номером 3, площею 7,8 м.кв., кімнати під номером 4, площею 9,4 м.кв., кімнати під номером 5, площею 15,6 м.кв., санвузлу під номером 6, площею 3,3 м.кв., коридору під номером 7, площею 4,7 м.кв., разом з господарськими будівлями та спорудами: стайню, позначену на плані під літерою "Б", вбиральню, позначену на плані під літерою "В", сарай, позначений на плані під літерою "Г", оборіг, позначений на плані під літерою "Д"- в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Право власності на згаданий будинок та господарські будівлі і споруди, підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 53).

Також позивач посилається на те, що відповідно до архівного витягу від 01.10.2020 №Б-385 з протоколу ХХІ сесії ХХІ скликання Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року, Устеріківська сільська рада вирішила приватизувати у с.Устеріки земельні ділянки громадянам, зокрема ОСОБА_6 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10га., та для особистого підсобного господарства площею 0,38га. В користуванні ОСОБА_6 залишено земельну ділянку площею 002га. Зазначає, що саме дана земельна ділянка перебуває у його корстуванні.

Межі, площа та конфігурація земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 , за твердженнями позивача були визначені в акті (тимчасовому) приватної власності на землю від 06.11.1995 року.

В той же час, в ході розгляду справи №938/528/20 судом встановлено, що згідно рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20, у приватну власність ОСОБА_6 було передано земельну ділянку площею 0,16га, з яких: 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,10га для особистого підсобного господарства. В користуванні залишилось -034га.

06 листопада 1995 року, саме на підставі рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20 ОСОБА_6 було видано Акт (тимчасовий) приватної власності на землю загальною площею 0,16 га. В користуванні громадянки ОСОБА_6 залишилось 0,34га.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що посилання позивача на те, що межі, площа та конфігурація земельної ділянки, яка належала ОСОБА_6 згідно архівного витягу від 01.10.2020 №Б-385 з протоколу ХХІ сесії ХХІ скликання Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року, були визначені в акті (тимчасовому) приватної власності на землю від 06.11.1995 року, є безпідставними, оскільки відповідний акт було видано на підставі рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20 а не на підставі рішення від 18.12.1993 року.

Натомісь, будь яких інших доказів з яких вбачалося б, яку саме земельну ділянку, її межі , місце розміщення, було передано ОСОБА_6 на підставі рішення ХХІ сесії ХХІ скликання Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року, суду не надано.

Аналіз рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20 а також виданого на підставі нього Акту (тимчасовий) приватної власності на землю, свідчить, що у приватну власність ОСОБА_6 було передано земельну ділянку площею 0,16га, з яких: 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку площею 0,10га для особистого підсобного господарства. В користуванні залишилось -0,34га.

Відтак позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що його бабусі ОСОБА_6 належала на праві власності земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10га., та для особистого підсобного господарства площею 0,38га.

Згідно архівного витягу від 01.10.2020 №Б-385 з протоколу ХХІ сесії ХХІ скликання Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року, неможливо зробити однозначного висновку про те, яка саме площа земельної ділянки за даним рішенням була передана для приватизації громадянці ОСОБА_6 . Так, у витязі зазначено, що приватизації підлягає земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10га., та для особистого підсобного господарства площею 0,38га. Разом з тим, в рішенні зазначено, що площа земельної ділянки по фактичному обміру становить 0,21га.

Суд звертає увагу на те, що предметом спору у справі №938/298/20, в якій 24.03.2020 Верховинським районним судом ухвалено рішення, і на яке посилається позивач, було визнання за позивачем в порядку спадкування права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок разом із господарськими будівлями та спорудами.

Питання щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на будь-які земельні ділянки в порядку спадкування, судом під час розгляду справи №938/298/20 не вирішувалось.

Факт права власності позивача на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Однак такий витяг не містить інформації про те, на якій саме земельній ділянці, якою площею розміщений такий житловий будинок із господарськими будівлями. Будь яких інших доказів, що належний позивачу житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з господарськими будівлями та спорудами розміщений на земельній ділянці площею 0,06га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належала його бабусі ОСОБА_6 згідно рішення від 18.12.1993, чи земельній ділянці для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,10га., згідно рішення від 12.11.1993, позивачем не надано.

Позивач також не надає доказів того, що у його користуванні чи власності перебувають земельні ділянки, які були надані його бабусі ОСОБА_6 чи то згідно рішення Устеріківської сільської ради від 18.12.1993 року чи то згідно рішення Устеріківської сільської ради від 12.11.1993 року №20 а також виданого на підставі нього Акту.

Суд критично оцінює посилання позивача на довідку Виконкому Білоберізької сільської ради від 02.10.2020 №2-11/339 про те, що ним вчасно сплачувався земельний податок за земельні ділянки, які перебувають у його користуванні, оскільки така довідка не містить ідентифікуючих даних, щодо таких земельних ділянок, місця їх розміщення, площі.

Позивач стверджує, що під`їзна дорога, яка виділена згідно оскаржуваного рішення Білоберізької сільської ради до господарства третьої особи ОСОБА_2 , проходить через земельну ділянку площею 0,38га. за цільовим призначенням - для особистого підсобного господарства згідно рішення Устеріківської сільської ради від 18.12.1993.

Разом з тим, як встановлено судом, належних доказів про те, де знаходилась відповідна земельна ділянка, чи перейшла вона у користування чи у власність позивача, суду не надано.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що підїздна дорога виділена згідно оскаржуваного рішення, проходить по земельній ділянці, яка перебуває у його користуванні чи власності і яка перебувала у власності його бабусі ОСОБА_6 .

Суд також вважає безпідставними посилання позивача на те, що попередній власник земельної ділянки, власником якої на даний час є третя особа ОСОБА_2 , не звертався до органу місцевого самоврядування з приводу виділення підїздної дороги до його господарства, оскільки права ОСОБА_2 , як власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці кадастровий № :01:002:0079.в АДРЕСА_3 та власника земельної ділянки площею 0,2476 га, кадастровий № :01:002:0079, за цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, яка розташована в с.Устеріки, Верховинського району Івано-Франківської області, не можуть ставитись у залежність від факту звернення чи не звернення попереднього власника із заявою щодо виділення під`їзної дороги.

Суд також звертає увагу на те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Білоберізька сільська рада виходила із генерального плану села Устеріки, оригінал якого було оглянуто в судовому засіданні, і який на даний час є чинним.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 допитаних у судовому засіданні з точки зору належності та допустимості, суд звертає увагу на те, що такі не містили в собі інформації щодо чіткого розміщення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, її чітких меж. Так свідок ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_6 була його матірю а позивач є його плимінником. В період із 1940 до 1959 року він проживав у будинку матері, який розміщений на земельній ділянці, якою зараз користується позивач. По сусідству із ними жили ОСОБА_14 і між їхніми земельними ділянками був прохід, жодної дороги не було. В той же час свідок зазначив, що із 1959 і станом на момент затвердження генерального плану села Устеріки (1982 рік) він в селі не проживав і не проживає на даний час.

Згідно пояснень інших свідків, до господарства ОСОБА_2 наявна підїздна дорога, яка йде верхом села і по ній можна проїхати тільки вантажним автомобілем. Разом з тим, чи передбачена підїздна дорога до господарства ОСОБА_2 генеральним планом села Устеріки, і де вона має пролягати, вони пояснити не змогли.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Білоберізька сільська рада об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області, приймаючи оскаржуване рішення від 25.09.2019 №496/8-23/2019, не порушувала прав та охоронюваних законом інтересів позивача ОСОБА_1 .

За приписами ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Судові витрати

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80грн.

Статею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача судом відмовлено, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати слід залишити на ним.

Керуючись, ст.ст. 12, 13, 76, 77,78, 81, 89, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача: Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення 23 сесії восьмого демократичного скликання Білоберізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області №496/8-23/2019 від 25.06.2019 "Про виділення під`їзної дороги до житлового будинку" - відмовити.

Витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 840,00грн залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд Івано-Франківської області або безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Білоберізька сільська рада Верховинського району Івано-Франківської області, юридична адреса: с. Білоберізка Верховинського району Івано-Франківської області; .

Третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: с. Устеріки. присілок Нижній Кут Верховинського району Івано-Франківської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків- НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 29.04 2020 року.

Суддя Джус Р.В.