ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4195/20 Номер провадження 22-ц/814/1106/21Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О. А.,

судді: Дорош А. І., Триголов В. М.

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2021 року (час ухвалення судового рішення з 08:54:57 год до 09:01:52 год, дата виготовлення повного тексту рішення 18.02.2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» про стягнення безпідставно набутих коштів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом, просив стягнути з ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 80 790 грн., 3% річних 4 243,79 грн. та інфляційні збитки 4 451,53 грн., а всього 89 485,32 грн. та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на примусовому виконанні Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області перебувало виконавче провадження ВП №57872366 щодо стягнення з нього на користь Торговий дім «Лубнигаз» заборгованості в розмірі 79 027,83 грн. В межах виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на все майно позивача як боржника. Про наявність рішення суду та виконавчого провадження позивач дізнався лише під час продажу квартири, що йому належала. Для того, щоб не скасовувати угоду з продажу квартири він був вимушений сплатити усі необхідні кошти у межах виконавчого провадження.

За його заявою заочне рішення у справі №539/2076/19 було скасовано 25.02.2019 року і 27.12.2019 року ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області закрито провадження у даній справі за заявою ТОВ «Торговий «Лубнигаз».

Позивач звертався до суду із заявою про поворот виконання рішення у справі №539/2076/19, однак йому було відмовлено в задоволенні такої заяви.

За таких обставин позивач вважає, що відповідачем безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 79 027 грн. 83 коп. та 1762 грн., оскільки рішення у справі №539/2076/18 за позовом ТОВ «Торговий «Лубнигаз» до нього про стягнення заборгованості з газопостачання, скасовано, оплата вказаних коштів відбулася при примусовому виконанні рішення, позов він не визнавав, а відповідно спірні грошові кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а підстава, на якій вони набуті, згодом відпала.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти в цій частині нову постанову про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 повторно виклав обставини і доводи позовної заяви і стверджує, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку характеру спірних правовідносин, тому зробив хибний висновок про існування між позивачем та відповідачем договірних відносин.

У відзиві ТОВ «Торговий «Лубнигаз» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З посиланням на правові висновки Верховного Суду у численних справах з подібними правовідносинами ТОВ «Торговий «Лубнигаз» стверджує, що норми ст.1212 ЦК України не можуть бути застосовані до договірних відносин.

Скасування заочного рішення про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 не має наслідком припинення договірних відносин між сторонами.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з липня 2017 року належить на праві власності житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.10.2018 року у справі №539/2076/18 за позовом ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги газопостачання, стягнуто з останнього на користь позивача заборгованість за послуги з газопостачання у сумі 79 027 гривень 83 копійки та судові витрати в сумі 1762 гривень (а.с.4-5).

На виконання заочного рішення Лубенського міськрайонного суду від 01.10.2018 року видано виконавчий лист 16.11.2018 року, у зв`язку з чим державним виконавцем Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження ВП №57872366 (а.с.7).

Згідно квитанції № 0.0..1 від 30.01.2019 року ОСОБА_1 перераховано на рахунок Державної виконавчої служби України, м.Київ в рахунок оплати боргу по ВП 57872366, 2 138,20 грн. та 87 093 грн (а.с.14).

Постановою старшого державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 07.02.2019 року, закінчено виконавче провадження № 57872366, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.10).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25.02.2019 року заочне рішення Лубенського міськрайонного суду від 01.10.2018 року у справі №539/2076/18 скасоване, справу призначено до розгляду по суті (а.с.6).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 квітня 2019 року цивільну справу за позовом ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газопостачання передано на розгляд до Трускавецького міського суду Львівської області (адреса: 82200, м. Трускавець, вул. І.Мазепи, 21/1), за підсудністю відповідно ч.1 ст.27 ЦПК України за місцем проживання відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Трускавецького районного суду Львівської області від 27.12.2019 року провадження у справі за позовом ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за газопостачання закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору (а.с.11).

19.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення суду.

Ухвалою Трускавецького районного суду Львівської області від 07.04.2020 року заява про поворот виконання рішення суду залишена без задоволення, оскільки нормами ЦПК України не передбачено поворот виконання рішення у справі, провадження в якій закрито відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.12-13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами остаточно не вирішений спір щодо оплати послуг з газопостачання, кошти перераховані ОСОБА_1 на користь ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» у межах виконання договірних зобов`язань, а тому до цих відносин не можуть бути застосовані норми ст.1212 ЦК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

У постанові КЦС ВС від 26 лютого 2020 року (справа №263/2983/16) суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої і апеляційної інстанції, які на підставі ст.1212 ЦК України стягнули з відповідача кошти, отримані останнім в порядку примусового виконання рішення суду, яке було пізніше скасоване. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив таке: «Посилання заявника на помилковість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, оскільки, на його думку, відповідач набув спірне майно небезпідставно, касаційний суд відхиляє з огляду на положення зазначеної норми, якою перебачено обов`язок повернення не тільки безпідставно отриманого майна, а і майна, підстава набуття якого згодом відпала.

Судом касаційної інстанції відхиляються також доводи відповідача щодо неправильного визначення судами першої та апеляційної інстанцій природи спірних правовідносин та помилкового, на думку заявника, застосування правових норм, що регулюють питання повернення безпідставно набутого чи збереженого майна, тоді як застосуванню підлягали положення статей 380-382 ЦПК України та статті 239 КЗпП України, якими визначаються умови та порядок повороту виконання судових рішень, оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з позовом про повернення безпідставно набутого майна, а не із заявою про поворот виконання рішення.»

У цій справі встановлено, що заочне рішення, на виконання якого у межах виконавчого провадження позивачем були сплачені кошти, скасовано відповідно до ч.1 ст.288 ЦПК України, у подальшому провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України за відсутністю предмету спору.

Отже, відсутні підставі стверджувати, що між сторонами існують договірні відносини і саме на виконання договірних відносин позивач сплатив кошти відповідачу.

Встановлені у справі обставини підтверджують, що поведінка набувача коштів (ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз») і потерпілого ( ОСОБА_1 ) утворювали правову підставу для набуття (збереження) майна, проте така правова підстава (заочне рішення суду) у встановленому порядку скасована, у зв`язку з чим до спірних правовідносин застосовуються правила ст.1212 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 жовтня 2018 року у справі №539/2076/18 ОСОБА_1 сплатив на користь ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» 79 027 грн 83 коп і 1 726 грн, всього 80 789 грн 83 коп.

Зазначені кошти є набутими без достатньої правової підстави, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Перевіряючи позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, апеляційний суд керується висновками КЦС ВС, викладеними у постанові від 05 квітня 2021 року (справа № 760/6938/16-ц), згідно яких дія статті 625 ЦК України поширюється на усі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Розраховуючи інфляційні збитки і три проценти річних, позивач виходив з того, що початком боргового періоду (періоду безпідставного володіння грошовими коштами) є 25 лютого 2019 року, тобто дата постановлення ухвали про скасування заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.6, 17,18).

З таким твердженням апеляційний суд не може погодитися, оскільки скасування заочного рішення не є припиненням спору між сторонами. Спір між сторонами був припинений 27 грудня 2019 року, тобто з дати постановлення Трускавецьким міським судом Львівської області ухвали про закриття провадження у справі (а.с.11).

Отже, період розрахунку інфляційних збитків і трьох процентів річних має проводитись за період з 27 грудня 2019 року по 25 листопада 2020 року.

Розрахунок інфляційних втрат.

Згідно з Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Оскільки зобов`язання виникло 27 грудня 2019 року і припинилось 25 листопада 2020, то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з: 27 грудня 2019 року по 25 листопада 2020 року включно.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Розрахунок інфляційних втрат:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуІндекс інфляціїЗагальний відсоток інфляційних втратІнфляційні втрати
27.12.201931.12.2019480 753,8327 грудня 2019 0 00
01.01. 2020 25.11.202033080 753,83Січ. 2020 року 100,2 Лют. 2020 року 99,7 Бер. 2020 року 100,8 Квіт. 2020 року 100,8 Трав.2020 року 100,3 Черв. 2020 року 100,2 Лип. 2020 року 99,4 Серп. 2020 року 99,8 Вер. 2020 року 100,5 Жовт.2020 року 101,0 25 лист. 2020 року 101,3 1,043 230,15
Всього 3 230,15

Таким чином, інфляційні втрати за період з 27.12.2019 року по 25.11.2020 року складають: 3230 грн 15 коп.

Розрахунок трьох процентів річних

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуРозмір річних відсотківСума 3%
27.12.201931.12.2019480 753,833,00%26,55
01.01.2020 25.11.202033080 753,833,00%2 190,31
Всього 2 216,86

Таким чином, 3% річних за період з 27.12.2019 року по 25.11.2020 року, складає 2 216 грн 86 коп.

Судові витрати.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Подаючи позовну заяву до суду першої інстанції, ОСОБА_1 сплатив 894 грн 90 грн. судового збору (а.с.1)

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 сплатив 1275 грн 00 коп. судового збору (а.с.66)

Позовні вимоги ОСОБА_1 та апеляційна скарга задоволені на 96,33%.

Таким чином, з ТОВ «Торговий дім «Лубнигаз» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 : 894,90 + 1 275 = 2 169,90 грн / 100 х 96,33% = 2 090,26 грн судового збору за подачу позову та апеляційної скарги до суду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п.1, 2 ч. 6 ст.19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову (89 485,32 грн.) не перевищує двісті п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 лютого 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» (, місце знаходження 37500, м.Лубни, вул. Л.Толстого 87 Полтавська область) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 80 753,83 грн безпідставно набутих коштів, 2 216,86 грн. 3% річних, 3 230,15 грн. інфляційних втрат та 2 090,26 грн. судового збору, а всього 88 291,10 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням положень ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 28 квітня 2021 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов