Ухвала

Іменем України

19 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 201/17000/17

провадження № 61-13142ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про відвід та на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про роз'яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відшкодування шкоди, у якій просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України у рахунок відшкодування майнової шкоди 12 667, 70 доларів США та 467 650, 00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним затриманням співробітниками міліції, за рахунок коштів державного бюджету 10 000, 00 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року змінено в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви щодо стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10 000, 00 грн до 30 000, 00 грн.

В решті ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року залишено без змін.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року змінено в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні заяви щодо стягнення матеріальної шкоди.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінено, збільшивши розмір стягнутої шкоди з 10 000, 00 грн до 30 000, 00 грн.

В решті ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року залишено без змін.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з заявою про роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року справу за заявою ОСОБА_1 про роз'яснення рішення у справі № 201/17000/17 за заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди булопризначено до розгляду на 21 липня 2021 року.

20 липня 2021 року до канцелярії Дніпровського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю. з тих підстав, що останні не входили до складу колегії суддів при ухваленні постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року, а вказана постанова була ухвалена під головуванням судді Демченко Е. Л. , що викликає у нього сумнів в неупередженості та об`єктивності суддів при розгляді його заяви.

Згідно з вимогами частини третьої статті 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

З огляду на те, що заява ОСОБА_1 про відвід надійшла до суду 20 липня 2021 року, тобто пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, яке було призначене на 21 липня 2021 року, вона не підлягала передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід вирішувалось судом, що розглядав справу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю. було відмовлено.

Крім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року.

02 серпня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про відвід та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про роз'яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року у вищевказаній справі.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість вказаної заяви та відсутність підстав для відводу суддів.

За приписамичастини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. Про роз'яснення або відмову у роз'ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, в тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що мотивувальна та резолютивна частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року викладені загальновживаними словами, містять чіткий і зрозумілий характер, судове рішення містить посилання на норми чинного цивільного та процесуального закону, є зрозумілим і таким, що виключає подвійне його тлумачення, а тому відсутні правові підстави, передбачені статтею 271 ЦПК України, для роз`яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року.

За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 394, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про відвід та на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про роз'яснення постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков