Провадження № 2/752/504/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Коротун Т.В.,

розглянувши в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Високовольтний союз - РЗВА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

04 червня 2018 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА», до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2), третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди суму матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі 47 750,88 грн, витрат на експертну оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 1500 грн, витрат на правову допомогу в розмірі 9000 грн, а також сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2016 року на Кільцевій дорозі в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів Toyota Venza д.з.н. НОМЕР_1 , що належить ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» під керуванням - ОСОБА_3 , та Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 . Власником автомобіля Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2016 по справі №752/5886/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що причиною ДТП стало порушення відповідачкою ОСОБА_2 п. 10.3 ПДР, внаслідок якого позивачу було завдано матеріальних збитків у зв`язку з ушкодженнями, нанесеними ТЗ Toyota Venza д.з.н. НОМЕР_1 , що підтверджується відеозаписом події з місця ДТП і який досліджувався судом під час розгляду справи №752/5886/16-п.

Враховуючи те, що власником ТЗ Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 , згідно з свідоцтвом про реєстрацію, є ОСОБА_1 , а на момент вчинення ДТП автомобілем керувала ОСОБА_2 вважає, що є достатні правові підстави для застосування норми солідарного відшкодування з них шкоди.

За даними Звіту № 12/17 «Про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Venza», складеного 14.03.2017, вартість матеріального збитку складає 22 578,51 грн. Згідно з рахунком-фактурою №АА00010363 від 20.04.2018 вартість ремонту пошкодженого ТЗ позивача складає 47 750,88 грн.

Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно з полісом №АІ/5623057.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, роз`яснено позивачу та відповідачу порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 67-68).

Представником відповідача 2 ОСОБА_2 - ОСОБА_5 до суду було подано відзив на позовну заяву ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА», в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів вини ОСОБА_2 , оскільки постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2016 у справі №752/5886/16-п винесена відносно водія ОСОБА_4 і питання щодо вини ОСОБА_2 не вирішувалось. Будь-яких протоколів про адміністративне правопорушення відносно відповідачів не складалось. Зазначає, що станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 була застрахована полісом обов`язкового страхування №АІ/5623057 в ПрАТ «СК «Україна» від 29.05.2015. Строк дії полісу з 30.05.2015 по 29.05.2016. Вказана в звіті сума матеріального збитку (22 578,51 грн) знаходиться в межах страхової суми, на яку була застрахована цивільно-правова відповідальність водія Mazda 3, а тому підлягає відшкодуванню страховою компанією. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, суперечить законодавству.

Щодо розміру завданої шкоди вважає, що законодавство чітко встановлює порядок визначення розміру шкоди в т.ч. порядок застосування коефіцієнту зносу деталей ТЗ. Так, винна особа не повинна відшкодовувати вартість деталей, які власник на власний розсуд встановив на свій автомобіль. Відповідно до Звіту, пошкоджений автомобіль має значний перепробіг у порівнянні з встановленою нормою, що є наслідком значної зношуваності всіх деталей ТЗ. У зв`язку з наведеним, розмір матеріального збитку становить 22 578,51 грн. Вимога позивача про сплату 47 750,88 грн згідно з рахунком-фактурою є незаконною, оскільки позивач не надав жодного доказу сплати цієї суми за ремонт пошкодженого авто, а тому правові підстави для відшкодування її відсутні.

Представник відповідача також заперечував проти солідарного обов`язку з відшкодування шкоди і вважає, що саме особа, яка на законних підставах здійснювала керування ТЗ, повинна нести відповідальність за завдання шкоди.

Заперечуючи проти вимог про компенсацію витрат на правову допомогу звернув увагу суду на те, що позивачем не надано жодних доказів того, що ці витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Представник позивача ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» - адвокат Красовський В.Б., подав до суду відповідь цей відзив. У своїй відповіді наполягає на протиправних винних діях ОСОБА_2 , які підтверджуються відеозаписом з місця події ДТП і просить суд допитати в якості свідків фізичних осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які можуть підтвердити зазначені обставини.

Зазначає, що йому стали відомі обставини щодо договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, укладеного між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Україна» 29.05.2015. Повідомив, що відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг від 30.04.2015 було анульовано ліцензію ПрАТ «СК «Україна» на провадження страхової діяльності. Таким чином, на момент укладання договору, страховик не мав права укладати такий договір. На сайті МТСБУ зазначено, що поліс за №АІ/5623057 не знайдено, бланк полісу облікований страховиком як не використаний. За результатами пошуку - інформації про наявність полісу щодо транспортного засобу НОМЕР_2 на дату ДТП також не знайдено.

Також заявив клопотання про залучення Моторне (транспортне) страхове бюро України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Справа, призначена на 26.11.2018 року не розглядалася у зв`язку з зайнятістю головуючого судді в розгляді іншої справи. Призначена наступна дата судового засідання - 20.02.2019.

Представник позивача ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» - адвокат Красовський В.Б. подав клопотання про долучення до матеріалів справи копію відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України від 26.11.2018 №9-09/36575.

У судовому засіданні 20.02.2019 відсутній відповідач 1 ОСОБА_1 . Про дату, час, та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. З будь-якими клопотаннями не звертався.

26.11.2018 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України в особі представника - адвоката Сакалюка Д.В надіслало на адресу суду пояснення, у яких зазначило, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована за полісом №АІ/5623057. Згідно з єдиною централізованою базою МТСБУ поліс закріплений за ПрАТ «СК «Україна». Отже, відповідно до чинного законодавства, саме ПрАТ «СК «Україна» взяло на себе відповідальність, в межах ліміту за полісом, по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу. Дане відшкодування шкоди має бути здійснене ПрАТ «СК «Україна» шляхом виплати страхового відшкодування. А для проведення виплат МТСБУ мають настати обставини передбачені в статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Станом на день надання пояснень будь-які докази того, що ПрАТ «СК «Україна» визнано банкрутом чи ліквідовано відсутні. Звертає увагу суду, що позивач у справі не звертався до МТСБУ, тому ніяких правовідносин між ними не було. Отже, у МТСБУ немає підстав для проведення регламентної виплати на користь позивача за пошкодження його майна, а саме ТЗ Toyota Venza д.з.н. НОМЕР_1 .

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у своїх запереченнях на відповідь на відзив позивача вказав, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як володільця транспортного засобу Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована за полісом №АІ/5623057. Дія розпорядження Нацкомфінпослуг від 30.04.2015 було зупинено Окружним адміністративним судом м. Києва від 15.05.2015, про що зазначено на офіційній сторінці МТСБУ. Ухвалою Київського апеляційного суду від 02.07.2015 ухвалу ОАСК скасовано. Відповідно до публічної інформації ПрАТ «СК «Україна» втратило членство в МТСБУ 01.07.2015 року. Отже, зазначений вище договір укладений в період дії ухвали ОАСК від 15.05.2015, якою зупинено дію розпорядження про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності. Поліс укладений відповідно до законодавства України, не визнаний судом недійсним, а тому на момент вчинення ДТП був чинний. Обов`язок страхового відшкодування покладається на ПрАТ «СК «Україна».

У додаткових поясненнях Представник позивача ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» - адвокат Красовський В.Б. вказав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як винуватця ДТП не була застрахована. Зазначені обставини підтверджуються відомостями із загальнодоступної централізованої бази даних обов`язкового страхування, які також підтверджені Моторним (транспортним) страховим бюро України листом від 26.11.2018, наданим у відповідь на його адвокатський запит. Ці відомості є публічними та можуть бути використані судом з метою визначення наявності полісу обов`язкового страхування у особи, яка вчинила ДТП. Вважає, що між відповідачем ОСОБА_2 і ПрАТ «СК «Україна» не виникло договірних відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ.

Представник позивача ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» - адвокат Красовський В.Б. у судове засідання 07.04.2021 року не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його, представника позивача участі, за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав клопотання про розгляд справи без його участі. Заперечує проти позовних вимог. Проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_7 не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив.

За таких підстав судом визнано за можливе ухвалити по даній справі рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до положень п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що 05.04.2016 року о 14 год. 30 хв. в м. Києві по Кільцевій дорозі сталося зіткнення автомобіля Toyota Venza д.з.н. НОМЕР_1 , що належить ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 , яким керувала відповідач 2 ОСОБА_2 , в результаті якого Toyota отримала пошкодження задньої лівої двері.

За даними свідоцтва про реєстрацію автомобіля Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 власником автомобіля є відповідач 1 ОСОБА_8 (а.с. 10).

За наслідками даної ДТП відносно ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД№332317 за порушення п.п. 2.3Б, 13.1. ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП (а.с. 11-12).

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.124 КУпАП розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, серед іншого, обов`язково повинно бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.04.2016 (справа №752/5886/16-п) провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення (а.с. 13). В судовому засіданні досліджено відеозапис події місця ДТП, здійснений камерами зовнішнього спостереження торгівельного центру «АРАКС», з якого вбачається, що автомобіль Toyota Venza рухався в своїй смузі, коли автомобіль Mazda 3 здійснив зіткнення з ним, а саме вдарив в ліві задні двері (а.с. 134). Постанова набрала законної сили.

Тому, слід вважати, що вказаною постановою, не встановлено вини у вчиненні ДТП позивача та навпаки встановлена вина саме іншого учасника ДТП ОСОБА_2 у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди та відповідно шкоди, як наслідок такої.

За правилами частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у які беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, на підставі зазначеного вище можна зробити висновок про винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З матеріалів справи, зокрема наданого позивачем відеозапису, можна зробити висновок, що водій Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 , не дотрималася ПДР при зміні напрямку руху з однієї смуги на іншу, не надавши переваги в русі ТЗ позивача, який рухався в попутному напрямку по смузі, і на яку відповідач 2 почала перестроювання, чим і спричинила матеріальні збитки автомобілю позивача.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження пошкодження автомобіля Toyota Venza д.з.н. НОМЕР_1 позивачем були надані: копії фотокарток цього автомобіля (а.с. 30-31), протокол огляду транспортного засобу від 20 лютого 2017 року, підписаний оцінювачем ОСОБА_9 (а.с. 26), розрахунки ремонтної калькуляції № 61/12-ТЗ (а.с. 23-25), звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Venza внаслідок пошкодження у ДТП № 12/17 від 14.03.2017 (а.с. 14-18).

Зі змісту звіту встановлено, що він зроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , який діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 288/15 від 08.04.2015 року, виданого Фондом Державного майна України. Метою даної оцінки є встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota Venza д.з.н. НОМЕР_1 . На підставі виконаних досліджень, зроблений висновок, що вартість матеріального збитку складає 22 578 грн 51 коп (а.с.34).

Згідно з ремонтною калькуляцією від 14.03.2017 року вартість ремонту автомобіля Toyota Venza становить 30 202,74 грн (а.с. 23-24). Позивачем не надано суду доказів, зокрема, акту виконаних робіт щодо ремонтно-відновлювальних робіт цього транспортного засобу.

Відповідно до акту № 15 прийому-передачі робіт з незалежної оцінки вартість виконаних робіт становить 1500 грн, які позивачем було сплачено на користь ФОП ОСОБА_9 , що підтверджується платіжним дорученням № 1762 від 10.03.2017 року (а.с. 38-39).

Отже, зважаючи на вище викладене, а також на те, що вказаний Звіт № 12/17 від 14.03.2017 відповідачами жодним чином не оспорений, суд вважає його належним і допустимим доказом у цій справі.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.05.2015 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Україна» укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів про що було видано Поліс № АІ №5623057. За вказаним Договором забезпечений транспортний засіб марки Mazda 3 д.з.н. НОМЕР_2 , а ОСОБА_2 є особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована при експлуатації забезпеченого транспортного засобу (а.с. 86).

Однак, відповідно до наданих представником позивача витягів з Централізованої бази даних МТСБУ перевірки чинності полісу внутрішнього ОСЦПВВТЗ від 20.11.2018 року, згідно з якими поліс № АІ №5623057 не знайдено, а бланк, що облікований страховиком не використано, ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» вважає, що відповідач 2 не була застрахована на момент ДТП (а.с. 130,131).

З відповіді Моторного (транспортного) бюро України №9-09/36575 від 26.11.2018, наданою представнику позивача, вбачається, що за результатами запиту до ЦБД МТСБУ запис щодо укладання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу на бланку АІ №5623057. Бланк цього страхового полісу був виданий ПрАТ «СК «Україна», обліковується в ЦБД МТСБУ як невикористаний та не був повернутий ПрАТ «СК «Україна» до МТСБУ після позбавлення страховика членства в МТСБУ з 01.07.2015 (а.с. 153).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга статті 174 ЦПК України).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (стаття 11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації (частина перша статті 998 ЦК України).

Так, договір страхування може бути нікчемним або оспорюваним. Нікчемність договору страхування має місце, зокрема, у разі: недодержання письмової форми договору страхування; неповідомлення страхувальником страховика про те, що об`єкт уже застрахований. Законодавець не пов`язує нікчемність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з неподанням інформації страховиком про укладені договори до централізованої бази даних. Тобто, невиконання страховиком свого обов`язку щодо подання інформації про укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних не зумовлює його нікчемність.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №759/24061/19 (провадження № 61-8593ск21 ).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказано, що «покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних позивачу ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача 2 - ПрАТ «СК «Україна».

В той же час, судом встановлено, що позивач не звертався до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про сплату страхового відшкодування та відповідно не отримував відмову страховика у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ №5623057 від 29.05.2015 року, то, у даному випадку, позивач мав самостійно звернутись до ПрАТ «СК «Україна» про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик ПрАТ «СК «Україна» після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У клопотанні представника позивача - адвоката Красовського В.Б про залучення третьої особи Моторного (транспортного) бюро України зазначено, що рішення у даній справі може впливати на можливість стягнення позивачем збитків з Моторного (транспортного) бюро України, як особи, що відшкодовує шкоду, у разі заподіяння її транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (а.с. 144-145).

Згідно з пунктом 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко визначає умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Однією з таких умов відповідно до підпункту «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є визнання учасника МТСБУ банкрутом та/або ліквідованим.

Під час розгляду справи представником позивача не були надані суду докази про банкрутство та/або ліквідацію ПрАТ «СК «Україна», зокрема рішення суду або витяг з реєстру юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» та відмову у задоволенні позову ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди.

Враховуючи, що суд дійшов обґрунтованих висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Високовольтний союз - РЗВА», то з урахуванням положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, відшкодування судових витрат, у разі відмови у позові не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, , суд, -

в и р і ш и в:

в позові товариства з обмеженою відповідальністю «Високовольтний союз - РЗВА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Повний тест судового рішення складено 16 серпня 2021 року.

Суддя К.Г. Плахотнюк