ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1366/20 Номер провадження 22-ц/814/1012/21Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

секретар: Кальник А.М.

за участю представника відповідача адв. Ульянової Ю..А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_1 адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2021 року

по справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Кременчуцька міська рада Полтавської області (далі Кременчуцка міська рада) звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-- продажу, посвідченого 20.05.2015 року приватним нотаріусом Кременчкцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., частина майнового комплексу на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 .

Зазначають, що 01.07.2011 року для експлуатації та обслуговування вказаної частини майнового комплексу була сформована земельна ділянка, площею 2973 м2, кадастровий номер :10:001:0081. У період з 24.04.2017 року по 24.04.2020 року ОСОБА_1 використовувала вказану земельну ділянку, на якій розташоване належне їй нерухоме майно, без оформлення в установленому законом порядку права користування земельною ділянкою, а, відповідно, без достатньої правової підстави, орендну плату не сплачувала, що призвело до не отримання Кременчуцькою міською радою доходу від орендної плати за землю, відповідно до положень ст.ст.125, 126, 120, 206 Земельного Кодексу України.

Зазначають, що саме на землекористувача покладається обов`язок вчинення дій, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Невиконання вказаного обов`язку є підставою для стягнення з землекористувача збитків у вигляді упущеної вигоди (в розмірі неодержаної орендної плати за землю), завданої внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.02.2016 року у справі №3-1160г15.

Вказують, що розмір коштів, безпідставно збережених ОСОБА_1 , внаслідок не укладення договору оренди земельної ділянки за період з 24.04.2017 року по 24.02.2020 року, з врахуванням витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, дорівнює 279999,86 грн. Відповідні розрахунки наведено в позові.

З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 279999,86грн та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2021 року позов Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою в період з 24.04.2017 року по 24.04.2020 року в сумі 279999,86 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області судові витрати на судовий збір в сумі 4199,99 гривень.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, представник якого подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що місцевим судом протиправно було взято до уваги докази, які були подані в порушення встановленого процесуального порядку, що призвело до порушення балансу рівності сторін.

Вважає, що Акт від 22.10.2020 року не посвідчує та не може посвідчувати будь-які події, що мали місце в квітні 2017 року або протягом періоду часу з квітня 2017 року по квітень 2020 року.

Зазначає, що у даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами факт користування ОСОБА_1 всією земельною діялгнкою площею 2973кв.м, а не лише тією частиною, на якій розташовані належні відповідачу об`єкти нерухомого майна. Вважає, що обов`язок зі сплати орендної плати за всю ділянку міг бути покладений на відповідача лише в разі укладення відповідного договору оренди та зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати орендної плати за таку ділянку, проте відповідних дій сторонами вчинено не було.

Вказує, що в основу розрахунку суми стягнення було покладено дані нормативно -грошової оцінки землі станом на 2009 рік. Проте, така не може братися як розрахункова величина, оскільки є застарілою, оскільки статтею 18 ЗУ «Про оцінку земель» визначено, що нормативно грошова оцінка землі провоситься не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Зазначає, що належні відповідачу об`єкти нерухомого майна фактично знаходяться на землях промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. При цьому, позивачем при здійсненні розрахунку суми стягнення було штучно збільшено розмір такого, визначивши, що належні відповідачу об`єкти нерухомого майна знаходяться на землях житлової та громадської забудови.

Зауважує, що місцевим судом не було взято до уваги, що рішенням Кременчуцької міської ради від 11.05.2017 року було встановлено, що з 01.01.2017 року нормативно-грошова оцінка земель м. Кременчука має застосовуватись з певними коефіцієнтами та з відповідним відсотком. Відтак, стосовно спірної ділянки такі встановлено на рівні 0.7 (код 03.15) в пропорції 48%. Дія вказаного рішення продовжена і на 2019 рік. З урахуванням наведеного загальна сума збиків становить 52188,99грн.

Окрім того, апелянт вважає, що даний спір не підвідомчий цивільному судочинству, оскільки відповідач зареєстрована як підприємець, а майно, що розташоване на земельній ділянці, є майом, що призначене для здійснення господарської діяльності, відтак, провадження у даній справі підлягає закриттю.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Кременчуцька міська рада, посилаючись на законність та обгрунтовованість рішення місцевого суду, прохає залишити його без змін, а апеляційну скаргу без ззадоволення.

Вказують, що дійсна площа спірної земельної ділянки має визначальне значення для правильного вирішення даного спору. При цьому земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , має визначену площу 2973 кв.м для експлуатації та обслуговування частини майнового комплексу та є сформованою 01.07.2011 року та їй присвоєно кадастровий номер :10:001:0081.

Зазначають, що спірна земельна ділнка сформована і є неподільним об`єктом нерухомого майна. Відтак, відсутні правві підстави вважати, що вказана земельна ділнка використовувалась відповідачем в іншому розмірі, ніж той, що визначений при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Земельна ділянка меншою площею, якою, за словами апелянта, вона користувалась, не є сформованою.

Зауважують, що законом не передбачено автоматичне анулювання даних попередньо проведеної нормативно грошової оцінки земель населеного пункту після спливу 5-7 років з моменту її затвердження. При цьому, вказують, що нормативно-- грошова оцінка земель та витяг про нормативно - грошову оцінку земель не є предметом даного позову.

Позивач вказує, що витяг з технічної документації про нормативно - грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, що підтверджує дані про нормативно--грошову оцінку, що не заперечує відповідач.

Окрім того, у відзиві зазначено, що при здійсненні розрахунку заборгованості було враховано вірний коефіцієнт у період з 01.01.2016 року нормативно - грошова оцінка земель діє у розмірі 60% від затвердженої нормативно грошової оцінки. Відтак, посилання апелянта та Кф 0,7 вважає безпідставним, оскільки він є необґрунтованим та вищим ніж той, шо застосований в розрахунку.

У судвому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №188392094 від 12.11.2019 року, ОСОБА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу частини майнового комплексу, р.№1489 від 26.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В., належать на праві приватної власності частина майнового комплексу (механізований склад (побутові приміщення) «Ю» загальною площею 215,2м2, механізований склад «V» загальною площею 94,7м2, будівля складу «Ш» загальною площею 149,7м2, гаражі «Я» загальною площею309,1 м2, вбиральня «Ф» загальною площею2,4 м2), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 9-10).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 10.04.2020 року, земельна ділянка площею 2973м2, кадастровий номер :10:001:0081, за адресою: АДРЕСА_1 , має цільове призначення: інша комерційна діяльність, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування частини майнового комплексу, форма власності: комунальна (а.с.11-13).

Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №4720/0/212-19 від 27.11.2019 року, виданого Головним Управлінням держгеокадастру у Полтавській області, земельна ділянка кадастровий номер :10:001:0081, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2973 м2, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: інша комерційна діяльність, середня (базова) вартість земель населеного пункту: 154,11 грн./м2, коефіцієнт Кф: 3,0, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 5177211,93 грн. (а.с.14).

Також, місцевим судом установлено, що МПП «РЕБОБ» було попереднім власником частини майнового комплексу (механізований склад (побутові приміщення) «Ю» загальною площею 215,2 м2, механізований склад «V» загальною площею 94,7 м2, будівля складу «Ш» загальною площею 149,7 м2, гаражі «Я» загальною площею 309,1 м2, вбиральня «Ф» загальною площею 2,4 м2), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу частини майнового комплексу, р.№1489 від 26.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В. Даний факт підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2019 року за №188392094. (а.с.9-10).

20.05.2005 року МПП «РЕБОБ», в особі директора Бобра С.М., та Кременчуцька міська рада Полтавської області укладали договір оренди земельної ділянки площею 2973 м2, кадастровий номер :10:001:0081, за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходяться будівлі частини майнового комплексу. Строк дії договору до 01.01.2006 року (а.с.63).

При цьому, згідно Акту обстеження земельної ділянки, виконаного 22.10.2020 року спеціалістами підрозділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Самотовкіною Є.В. та Лазоренко С.М., проведено обстеження земельної ділянки площею 2973 м2, кадастровий номер :10:001:0081, за адресою: АДРЕСА_1 . Установлено, що земельна ділянка огороджена парканом, на земельній ділянці розташовані механізований склад (побутові приміщення) загальною площею 215,2 м2, механізований склад загальною площею 94,7 м2, будівля складу загальною площею 149,7 м2, гаражі загальною площею 309,1 м2, вбиральня загальною площею 2,4 м2. Приміщення використовуються у господарських цілях, про що свідчать складені поблизу гаража та в середині складу пластикові ємності з фарбою, металопластикові вікна та бочки, а на воротах розмішена вивіска « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». (а.с.88-90).

Також, установлено, що відомості про оформлення за відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою чи її частиною, відсутні.

Задовольняючи позов місцевий суд виходив із того, що відповідач, будучи власником об`єкта нерухомого майна, до моменту оформлення права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, фактично користуючись сформованою земельною ділянкою площею 2973кв.м, без укладеного договору оренди, зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, тому зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Кременчуцькій міській раді Полтавської області у визначеному розмірі, який обраховано з урахуванням нормативно-грошової оцінки землі, яка є чинною.

Проте, такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно зі статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

За частиною першою статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи ФОП у порядку, визначеному законом.

Положеннями частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Судом апеляційної інстанції установлено, що, відповідно до Відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних сіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (безкоштовний запит) відповідач у справі ОСОБА_1 з 07.07.2014 року є фізичною особою-підприємцем (ФОП).

Установлено, що, згідно Договору купівлі-продажу частини майнового комплексу, р.№1489 від 26.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В., ОСОБА_1 є власником частини майнового комплексу (механізований склад (побутові приміщення) «Ю» загальною площею 215,2м2, механізований склад «V» загальною площею 94,7м2, будівля складу «Ш» загальною площею 149,7м2, гаражі «Я» загальною площею 309,1 м2, вбиральня «Ф» загальною площею 2,4 м2), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 9-10).

При цьому, як убачається з Акту обстеження земельної ділянки, виконаного 22.10.2020 року спеціалістами підрозділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області Самотовкіною Є.В. та ОСОБА_2 , проведено обстеження земельної ділянки площею 2973 м2, кадастровий номер :10:001:0081, за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що земельна ділянка огороджена парканом, на земельній ділянці розташовані механізований склад (побутові приміщення) загальною площею 215,2 м2, механізований склад загальною площею 94,7 м2, будівля складу загальною площею 149,7 м2, гаражі загальною площею 309,1 м2, вбиральня загальною площею 2,4 м2. Приміщення використовуються у господарських цілях, про що свідчать складені поблизу гаража та в середині складу пластикові ємності з фарбою, металопластикові вікна та бочки, а на воротах розмішена вивіска « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.88).

Окрім того, в позовній заяві Кременчуцька міська рада вказує, що відповідач використовувала вказану земельну ділянку для експлуатації та обслуговування будівлі технічних майстерень. В поданій апеляційній скарзі сторона відповідача також підтвердила той факт, що вказана земельна ділянка використувається ОСОБА_1 для здійснення господарської діяльності.

Відтак, встановивши, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, оскільки існує спір між юридичною особою - Кременчуцькою міською радою Полтавської області та ОСОБА_1 , яка є суб`єктом господарювання і цей спір пов`язаний із здійсненням останньою підприємницької діяльності на спірній земельній ділянці щодо належних ій нежитлових будівель, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що справа не підсудна суду загальної юрисдикції, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №209/1721/14-ц (провадження №14-418цс19), у якій були встановлені подібні правовідносини.

Окрім того, у постанові від 23.09.2020 року (справа №623/1415/18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов аналогічних висновків щодо підсудності таких спорів.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2021 року із закриттям провадження у справі.

У відповідності до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.255, 367, 374, .377, 382, 383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_1 адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича, - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 січня 2021 року, - скасувати.

Провадження у справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук

Повний текст ухвали виготовлено 23.04.2021 року.