Справа № 153/1887/20
Провадження № 22-ц/801/742/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 рокуСправа № 153/1887/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до МТСБУ про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи позовні вимоги тим, що 14.10.2019 мала місце ДТП, де водій ОСОБА_2 керуючи мотоциклом «ІЖ Юпітер» без д.н.з., рухаючись польовою дорогою від с. Михайлівка до автодороги сполученням м. Ямпіль - м. Могилів-Подільський, здійснив наїзд на купу піску, що призвело до перекидання мотоцикла. Внаслідок ДТП водій мотоцикла та пасажир ОСОБА_3 від отриманих травм загинули на місці пригоди. 06.12.2019 ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах дружини загиблого, тобто позивачки, звернулося до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 48245,00 грн. витрат понесених на поховання. Витрати на поховання підтверджується товарним чеком від 15.10.2019 на суму 48245,00 грн. 20.05.2020 ТОВ «ЮК «Відшкодування» отримала лист від відповідача, в якому зазначено, що МТСБУ немає правових підстав для виплати страхового відшкодування. Відмова мотивована тим, що товарний чек не підтверджує понесення позивачем витрат на поховання, оскільки товарний чек не належить до розрахункових документів. Відмову відповідача вважає безпідставною та необґрунтованою, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із Моторно (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ Русанівський бульвар,8) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_1 , страхове відшкодування у сумі 48245 (сорок вісім тисяч двісті сорок п`ять) гривень.

Стягнуто із Моторно (транспортного) страхового бюро України (02154, місто Київ Русанівський бульвар,8) на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник МТСБУ адвокат Купар І.Ю. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

На апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому представник позивача адвокат Кульчицький О.С. просив апеляційну скаргу представника МТСБУ адвоката Купара І.Ю. залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 12.10.1997 (а.с. 6) позивачка з 12 жовтня 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 16.10.2019 (а.с. 7) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Михайлівка Ямпільського району Вінницької області.

Із копії постанови про закриття кримінального провадження від 24.02.2020 (а.с.8-10) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , загинув 14.10.2019 на місці дорожньо-транспортної пригоди. Також, внаслідок ДТП водій мотоцикла ОСОБА_2 також загинув на місці події. У ситуації, яка склалася, у діях водія мотоцикла «ИЖ Ю4К» ОСОБА_2 вбачається невідповідність дій вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п.2.9 (а), 12.3 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із смертю пасажира ОСОБА_3 .

З заяви про виплату страхового відшкодування (а.с.16) та копії листа МТСБУ №3.1-02/15020 від 20.05.2020 (а.с.11-12) на звернення ТОВ «ЮК «Відшкодування» №1196/9578 від 06.12.2019 (а.с.16-17) встановлено, що позивачці відмовлено у виплаті відшкодування з фонду захисту потерпілих, у зв`язку із тим, що позивачкою не надано підтвердження витрат на поховання, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до товарного чека від 15.10.2019 (а.с.13-14) ОСОБА_1 здійснила витрати на поховання у розмірі 48 245,00 грн. у приватного підприємця ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва платника єдиного податку серія А №270045 від 31.05.2012.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що товарний чек є розрахунковим документом, який підтверджує факт понесення позивачем витрат на поховання ОСОБА_3 на суму 48 245 грн, а тому МТСБУ безпідставно та необґрунтовано відмовило у виплаті відшкодування з фонду захисту потерпілих.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01.07.2004 року.

Пунктом 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю оформлених за встановленою формою касових чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Водночас, пунктом 15 статті 3 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, під розрахунковим документом слід розуміти документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (стаття 2 цього Закону).

Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є правомірним.

Разом із тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, визначена законодавством (наказ ДПА України від 01.12.2000 N 614 «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (втратив чинність 11.03.2016); наказ Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів» (чинний)), то форма та зміст товарного чека законодавчо не визначена.

Поряд з цим, ДПА України від 27.04.2011 у своєму листі №7966/6/23-7015/515 зазначила про те, що виходячи із змісту терміну «розрахункові документи», до яких належать товарні чеки відповідно до Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» товарний чек для визначення його як розрахункового документа має відповідати вимогам підпункту 3.2 пункту 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 011.12.2000 № 614 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 105/5296), в частині зазначення в такому чеку: назви господарської одиниці, адреси господарської одиниці, загальної суми податку на додану вартість за усіма зазначеними в чеку товарами (для суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість), кількості, вартості придбаних товарів, вартості одиниці виміру товарів, найменування товарів, загальної вартості придбаних товарів, дати (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції, підпису особи, що здійснює розрахунки.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 надала товарний чек від 15.10.2019 року, відповідно до якого остання отримала від п/п ОСОБА_4 товар на загальну суму 48 245 грн (а.с. 13-14).

Підстав вважати, що даний товарний чек не являється розрахунковим документом суд апеляційної інстанції не вбачає.

Крім іншого не заслуговують на увагу доводи представника МТСБУ адвоката Купара І.Ю. щодо відсутності письмового договору та щодо нікчемності товарного чеку у зв`язку з відсутністю укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 договору на виготовлення та продаж ритуальних товарів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які виконуються сторонами у момент їх вчинення, доказів того, що договір на виготовлення та продаж ритуальних товарів виконаний не у момент його вчинення матеріали справи не містять.

Разом з тим суд встановлює фактичні обставини справи на підставі доказів, наданих сторонами у справі. Як на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надала товарний чек від 15.10.2019 року, відповідно до якого вона отримала від п/п ОСОБА_4 товар на загальну суму 48 245 грн. Даний товарний чек містить перелік ритуальних товарів та послуг, які були надані приватним підприємцем ОСОБА_4 .

Зазначений товарний чек апеляційний суд розцінює як належний, допустимий доказ та такий, що свідчить про понесені позивачем витрати на поховання.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко