Дата документу 03.09.2021 Справа № 332/3416/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/3416/20Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
Пр. № 22-ц/807/1535/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (надалі ТДВ «СК «Кредо») до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ТДВ «СК «Кредо» звернулося до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому просило стягнути з відповідача на його користь відшкодування виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 116270,47 грн., а такогж судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 07.12.2019 року між СК «КРЕДО» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2630012, згідно з яким позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль NISSAN ALMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 08.12.2019 року о 21-37 год. по пр. Соборному, б. 144 в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля NISSAN ALMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ЗАЗ-DAEWO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіля HONDA CIVIC, реєстраційний номер НОМЕР_3 та автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, реєстраційний номер НОМЕР_4 . Після скоєння ДТП відповідач, не дочекавшись приїзду працівників поліції, покинув місце ДТП. Зазначені обставини встановлені постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2020 року, відповідно до якої відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення порушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Загальний розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну з вини відповідача, який було виплачено страховою компанією потерпілим, склав 116270,47 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Марченко Н.В. (а.с. 23).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 25) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням учасників справи.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року (а.с. 170-174) позовні вимоги ТДВ «СК «Кредо» у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ТДВ «СК «Кредо» () у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 116270,47 грн., а також судовий збір 2102,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 178-180) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТДВ «СК «Кредо» у цій справі відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 185).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 195), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 197).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ТДВ «СК «Кредо» подало відзив на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом (а.с. 204).

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді доповідача та колегі суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 15 суддів). Крім того, суддя доповідач перебувала у щорічній відпустці з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно (а.с.207).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задовлення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п.п. 2,3 ЦПК України судовими рішеннями є … рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі у цій справі, керувався ст.ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 07.12.2019 року між ТДВ СК «КРЕДО» та ОСОБА_2 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2630012, згідно із яким позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Строк дії полісу з 08.12.2019 року по 07.12.2020 року, забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль NISSAN ALMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 (копія а.с. 7).

08.12.2019 року о 21-37 годині, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Almera д.н. НОМЕР_1 по пр. Соборний, буд. 144 в м. Запоріжжі не вибрав безпечної швидкості та при зміні напрямку руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на припарковані транспортні засоби ЗАЗ Део д.н. НОМЕР_2 - водій ОСОБА_3 , Volkswagen Passat д.н. НОМЕР_4 - водій ОСОБА_4 та Honda Civic д.н. НОМЕР_6 - водій ОСОБА_5 . Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, травмованих немає.

Зазначені обставини встановлені постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2020 у справі про адміністаривне правопорушення ЄУН 332/4552/19 відносно ОСОБА_1 за ст. ст. 122-4 КпАП України (Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, ст. 124 КпАП України (Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), якою останнього було притягнуто до адміністратинвогї відповідальності за вказаними статтями, та яка набрала законної сили 24.02.2020 (копія а.с. 162-165) і була чинною на час розгляду цієї справи судом першої інстанції.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 82 ч. 6 ЦПК України … постанова суду про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена… постанова суду, лише в питання, чи мали місцк дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наявність полісу, ТДВ «СК «Кредо» страховим актом № 99 від 24.01.2020 визнало настання цивільно-правової відповідальності відповідача страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісом, і призначило страхове відшкодування потерпілій особі ОСОБА_3 в розмірі 9787,73 грн. (а.с. 10)

24.01.2020 платіжним дорученням № 2973 страхове відшкодування було здійснено в розмірі 9787,73 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок відповідно до заяви потерпілого про узгодження розміру і способу здійснення страхового відшкодування (копія а.с. 11)

Враховуючи наявність Полісу, ТДВ «СК «Кредо» страховим актом № 349 від 02.03.2020 визнало настання цивільно-правової відповідальності відповідача страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісом, і призначило страхове відшкодування потерпілій особі ОСОБА_5 в розмірі 68813,31 грн. (а.с. 12).

02.03.2020 платіжним дорученням № 3514 страхове відшкодування було здійснено в розмірі 68813,31 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок відповідно до заяви потерпілого про узгодження розміру і способу здійснення страхового відшкодування (копія а.с. 13).

Враховуючи наявність Полісу, ТДВ «СК «Кредо» страховим актом № 463 від 17.03.2020 визнало настання цивільно-правової відповідальності відповідача страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та полісом, і призначило страхове відшкодування потерпілій особі ОСОБА_4 в розмірі 37669,43 грн. (а.с.14).

17.03.2020 платіжним дорученням № 3774 страхове відшкодування було здійснено в розмірі 37669,43 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок відповідно до заяви потерпілого про узгодження розміру і способу здійснення страхового відшкодування (копія а.с.15).

05.06.2020 ТДВ «СК «Кредо» направило відповідачу претензію про компенсацію виплаченого страхового відшкодування за вих. № 1319 (копія а.с. 16-17).

Суми матеріальної шкоди, спричинені внаслідок ДТП, також підтверджується звітами № 84/19 від 12.12.2019 року, № 85/19 від 12.12.2019 року та № 18449 від 13.03.2019 року (копії а.с. 52-114).

Зауваження відповідача з приводу того, що звіт № 18449 не можна приймати в якості належного та допустимого доказу, адже був виготовлений 13.03.2019 року, тобто до ДТП, яке сталося 08.12.2019 року, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, зважаючи на таке.

Так, дійсно на початку першого аркуша звіту № 18449 вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, реєстр. № НОМЕР_4 вказана дата виготовлення звіту - 13.03.2019 року, однак далі по тексту неодноразово була зазначена дата оцінки 12.12.2019 року, тобто після вчинення ДТП від 08.12.2019 року. Крім того, далі міститься експертний висновок/калькуляція № 18449, де кожен аркуш датований 16.12.2019 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дата 13.03.2019 року була зазначена помилково, а сам висновок, за відсутності іншого, є належним та допустимим доказом.

Також судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги зауваження ОСОБА_1 з приводу того, що оцінка вартості пошкоджених під час ДТП автомобілів була проведена за його відсутності, а тому у суду відсутні підстави для стягнення вказаних у звітах сум матеріальної шкоди.

Оскільки, відповідно до п. 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду Державного майна України 24.11.2003 року № 142/5/2092, на який посилається сам відповідач, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду КТЗ здійснюється замовником дослідження. Тобто, даним пунктом обов`язок замовника дослідження здійснити виклик усіх заінтересованих осіб не передбачений, а здійснюється замовником у разі потреби.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що ОСОБА_1 не звертався з проханням до страховика провести огляд транспортних засобів у його присутності. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Всі три дослідження КТЗ проводилися у присутності або за наявності повідомлень власників пошкоджених транспортних засобів (потерпілих).

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач не скористався своїм правом та не надав суду першої інстанції іншого (інших) висновків експерта (експертів), виготовленого (виготовлених) на його замовлення в поряду ст. 102 ч. 3 ЦПК України, і не заявив клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи для встановлення суми матеріальної шкоди, спричиненої транспортним засобам внаслідок ДТП на спростування сум, зазначених у вищезазначених звітах у цій справі.

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував вищезазначену завдану ним з його вини при вищевикладених обставинах матеріальну шкоду потерпілим. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» та нормами Закону України «Про страхування».

Положеннями ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно з абзацами «в» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до згадуваної вище постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя (копія а.с. 162-165) відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, в тому числі правопорушення, передбаченого ст. 122-4КУпАП, а саме: залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Суд першої інстанції правильно не прийня до уваги у цій справі заперечення відповідача з приводу того, що лише особа, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, повинна нести відповідальність за завдання шкоди (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року), адже керування транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії є окремою підставою для звернення страховика з регресним позовом до водія забезпеченого транспортного засобу п. «б» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також, суд першої інстанції правильно вважав, що не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог той факт, що виплата потерпілому ОСОБА_3 була здійснена ще до визнання винним ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, виходячи з такого.

Дійсно, страхова виплата потерпілому ОСОБА_3 була здійснена 24.01.2020 року, а вищезазначена постанова Заводського районного суду м. Запоріжжя відносно ОСОБА_1 була винесена 13.02.2020 року, але із претензією та позовною заявою страховик звернувся до ОСОБА_1 вже після встановлення його вини у вчиненні ДТП.

Враховуючи обставини ДТП, а саме той факт, що ОСОБА_1 допустив наїзд на припарковані транспортні засоби, в тому числі на автомобіль ЗАЗ-DAEWO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , підстав для невиплати потерпілому ОСОБА_3 страхового відшкодування страховиком не було.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В даному випадку відповідачем не було доведено умислу потерпілого або, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТДВ «СК «Кредо» витрат, пов`язаних з виплатою страхових відшкодувань в порядку регресу на загальну суму 116270,47 грн. підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи його заперечень на позовну заяву позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, та відповідно, у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з дождержанням вимог ст. 141 ЦПК України оскаржуваним рішенням булдо вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 03.09.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.