ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року

м. Харків

справа № 640/19075/17

провадження № 22-ц/818/2233/21

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року в складі судді Бородіної Н.М., -

УСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Крона-Компані» (далі ТОВ) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди приміщення.

Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2016 року між ТОВ та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (який на час звернення до суду з позовом припинив підприємницьку діяльність) був укладений договір оренди, згідно якого позивач (орендодавець) зобов`язався передати в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 приміщення на першому поверсі Торгового центру, - секція № НОМЕР_1 , загальною площею 40,50 кв. м, яке розташоване по АДРЕСА_1 , а ФОП ОСОБА_1 (орендар), у свою чергу, зобов`язався його прийняти, оплатити користування і повернути приміщення на умовах, визначених договором. Позивач, свої зобов`язання за договором виконав належним чином, проте орендар взяті на себе зобов`язання щодо оплати за користування приміщенням не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 87 128,85 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 позовні вимоги ТОВ задоволені.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору оренди від 31.03.2017 за ОСОБА_1 існує заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 86060, 85 грн., що є доказаною та обґрунтованою. Відповідач добровільно сплачувати заборгованість відмовляється. У даній справі встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 05 липня 2017 року провадження у справі припинено з тих підстав, що 09 червня 2017 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , тобто відсутній спір між суб`єктами господарювання. Статтями 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною стороною, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю. Постановою Верховного Суду від 12.07.2020 р. встановлено, що висновок щодо юрисдикційності цього спору про закриття провадження у цивільному судочинстві за аналогічними вимогами позивача поставив під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, внаслідок чого справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, встановлена судом заборгованість підлягає стягненню з відповідача, як фізичної особи, оскільки припинення його діяльності як ФОП, не є підставою для відмови в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після припинення 09 червня 2017 року ФОП ОСОБА_1 , з яким укладений договір оренди приміщення, усі його зобов`язання за вказаним договором перейшли до відновленого ФОП ОСОБА_1 , реєстрація якого відбулася 02 листопада 2017 року. Таким чином відновлений ФОП є правонаступником ФОП ОСОБА_1 , діяльність якого припинилася. Тому відновлений ФОП повинен бути співвідповідачем, або відповідачем по вищезазначеній справі, про що було подане клопотання в суді у задоволені якого було безпідставно відмовлено. Суд задовольнив позов не зважаючи на те, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того вважає, що справа не підсудна Київському районному суду м. Харкова та судом безпідставно не застосовано до вимог позивача строк позовної давності. .

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 18 липня 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , було укладено договір оренди нежитлового приміщення № А31-7/Х-1, згідно умов договору, позивач, як орендодавець зобов`язався передати ФОП ОСОБА_1 , як орендарю, в тимчасове платне користування приміщення, яке розташоване в будівлі торгово-розважального центру «Караван» за адресою: АДРЕСА_1 , а орендар зобов`язався прийняти, оплатити за користування і повернути приміщення орендодавцю на умовах, визначених договором ( а.с. 8-33).

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, що вбачається з акту приймання-передачі приміщення від 25 вересня 2016 року ( а.с. 34).

Відповідно до додаткової угоди до договори оренди, між ТОВ «КРОНА- КОМПАНІ» та ФОП ОСОБА_1 договір оренди № А31-7/Х-1 від 31.03.2017 розірваний з 30.04.2017 та визначено що у орендаря існує заборгованість за договором: основна орендна плата за квітень 2017 року. в розмірі 67828,59 грн.; експлуатаційні витрати за квітень 2017 року. в розмірі 12209,14 грн.; комунальні послуги за лютий 2017р. в розмірі 3148,59 грн.; комунальні послуги за березень 2017 року в розмірі 2874,53 грн Додаткова угода підписана сторонами ( а.с. 35-36).

За ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно із ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доведений позивачем розмір заборгованості до теперішнього часу не сплачений, відповідачем не спростований, внаслідок чого загальна сума заборгованості в розмірі 86060,85 грн підлягає стягненню.

Суд зазначає, що договір оренди № А31-7/Х-1 та додаткова угода до нього, були укладені між позивачем та відповідачем як фізичною особою підприємцем, у зв`язку з чим позивач звертався із позовом про стягнення заборгованості з ФОП ОСОБА_1 до господарського суду Харківської області.

Витягом із запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність ФОП ОСОБА_1 як суб`єкта господарювання припинена 09 червня 2017 року ( а.с. 39-44).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 липня 2017 року провадження в зазначеній справі було припинено на підставі пункту 6 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), в редакції на час постановлення ухвали господарським судом, оскільки 09 червня 2017 року проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Згідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань 02 листопада 2017 року запис 2 480 000 0000 202197 проведена державна реєстрація ФОП ОСОБА_1 ( а.с. 107).

04.12.2017 позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовом ( а.с. 3-6).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2019 провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, повинна розглядатися в порядку господарського судочинства ( а.с. 112-113).

Постановою Харківського апеляційного суду від 26 червня 2019 року ухвала суду першої інстанції залишена без змін ( а.с. 155-159).

Постановою ВС від 12.02.2020 ухвала Київського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2019 року та постанова Харківського апеляційного суду від 26 червня 2019 року скасовані, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду ( т.2. а.с. 3-9).

Постановою ВС встановлено, що висновок щодо юрисдикційності дійсного спору та про закриття провадження у цивільному судочинстві поставить під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Верховний Суд уважає, що непослідовність національних судів створила позивачеві перешкоди у реалізації його права на судовий захист. Тому розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною стороною, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю.

Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З тих же підстав судова колегія вважає не обґрунтованими доводи апелянта стосовно наявності підстав для залучення ФОП ОСОБА_2 , як співвідповідача, чи заміни відповідача у справі.

Також судова колегія вважає хибними доводи апелянта стосовно застосування строків позовної давності до вимог позивача, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

24.01.2018 до Київського районного суду м. Харкова Ширяєвим А.І. наданий відзив на позовну заяву та заява ( клопотання) про застосування строків позовної давності до вимог ТОВ. ( а.с.51-55)

Згідно з частиною другою статті 786 ЦК України встановлено момент початку перебігу строку позовної давності за вимогами наймодавця та наймача, а саме: перебіг позовної давності стосовно вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Як вбачається з матеріалів справи, актом повернення приміщення до договору оренди № А31-7/Х-I від 18.07.2017 відповідач повернув ТОВ « КРОНА-КОМПАНІ» приміщення, площею 40,4 кв.м., розташоване в будівлі торгово-розважального центру «Караван Megastore» за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7 ( а.с. 70).

Судовою колегією встановлено, що позовні вимоги до відповідача заявлені 04.12.17, тобто з моменту повернення приміщення наймачем 18.07.2017 не минуло три роки.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що не розгляд першою інстанцією клопотання відповідача про застосування строків позовної давності не є підставою для відмові у позові чи скасуванні оскаржуваного рішення суду, оскільки позивачем строк позовної давності не порушений та позов наданий суду першої інстанції завчасно.

Судова колегія також відхиляє доводи апелянта про скасування рішення суду з підстав порушення правил територіальної підсудності з наступних підстав.

Між сторонами виник спір з приводу виконання умов договору оренди № А31-7/Х-1 від 18.07.2016 нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 площею 40,50 кв.м. ( Київський район м. Харкова).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Ухвала про відкриття провадження Київського районного суду м. Харкова від 27.12.2017 була оскаржена в частині порушення судом правил підсудності ОСОБА_1 ( а.с. 87).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.01.2019 р. у відкритті провадження за апеляційною скаргою відповідача з цього питання було відмовлено ( а.с. 90-91) .

Зазначена ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з порушенням строків оскарження, разом з тим судом не вбачалося підстав для поновлення строку, оскільки апелянт отримавши 15.01.18 ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27.12.2017., подав апеляційну скаргу лише 23.01.2019, не надавши доказів поважності причин щодо поновлення строку оскарження вищезазначеної ухвали.

Відповідно до ст. 378 ЦПК судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Оскільки Харківським апеляційним судом надана оцінка бездіяльності відповідача щодо не повідомлення суду про непідсудність справи без поважних причин. Ухвалу суду від 31.01.2019 р. ОСОБА_1 не оскаржив і вона набрала законної сили, судова колегія вважає що підстави для скасування законного та обґрунтованого рішення суду з підстав порушення судом правил територіальної підсудності відсутні.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них належні норми матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту тільки у випадках передбачений ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 квітня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук