ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року м.Суми

Справа №592/10995/20

Номер провадження 22-ц/816/1216/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Котенко О.А., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стефківського Володимира Івановича звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ СК «Альфа Гарант») про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

Мотивує свої вимоги тим, що 04 жовтня 2019 року близько 18-30 год. в м. Суми по вул. Троїцькій поблизу буд. 48 відбулася ДТП, в якій автомобіль марки ВАЗ, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002963.

Позивачу внаслідок ДТП було заподіяно шкоду, пов`язану з лікуванням; шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності та моральну шкоду, оскільки звичний уклад його життя змінився.

Цивільно-правова відповідальність водія ВАЗ 2104 НОМЕР_1 ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс № АО5773122), до якого позивач звернувся як до страховика з повідомленням про ДТП та заявами на виплату страхового відшкодування шкоди. Проте, відповідач не здійснив відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ТДВ СК «Альфа Гарант» 2642 грн 90 коп. шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності; 20 283 грн 23 коп. витрат на лікування; 1 146 грн 36 коп. моральної шкоди та стягнути з відповідача також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Ковпаківський районний суд м. Суми ухвалою від 23 грудня 2020 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 .

Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 26 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 2642 грн 90 коп. шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності, 16 239 грн 77 коп. відшкодування витрат на лікування, 944 грн 13 коп. відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовив.

Стягнув з ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь держави 840 грн 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ТДВ СК «Альфа Гарант», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не було досліджено обставини, що мають істотне значення для вирішення справи по суті, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного доказу того, що особу, яка керувала транспортним засобом, тобто страхувальника ТДВ СК «Альфа Гарант», визнано винною в настанні вказаної ДТП. Станом на день подання позовної заяви, на день ухвалення судом оскаржуваного рішення та станом на день подання апеляційної скарги відсутнє будь-яке судове рішення по кримінальному провадженню № 0002963. Крім того, у витягу з ЄРДР зазначено, що ОСОБА_1 перебігав проїзну частину за межами пішохідного переходу зліва направо в стані алкогольного сп`яніння (1,8 проміле).

Тобто вина страхувальника ТДВ СК «Альфа Гарант» не встановлена судом. Відтак вважає, що прийняття рішення про виплату страхового відшкодування неможливе до набрання вироком у кримінальному провадженні законної сили.

Вважає передчасним звернення позивача до суду, оскільки відповідач не відмовляв останньому у виплаті страхового відшкодування, а лише зупинив її до отримання судового рішення по кримінальному провадженню.

Наголошує на тому, що встановлення винної особи у невиконанні правил дорожнього руху, що призвело до ДТП є обов`язковою вимогою норм матеріального права України.

Посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-146цс18).

Наголошує на тому, що витрати у зв`язку з лікуванням потерпілого та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені докуметально відповідним закладом охорони здоров`я.

Вважає обгрунтованою суму 14 592 грн 12 коп., оскільки не всі витрати на лікування підтверджені відповідними лікарськими призначеннями та надано чеки поганої якості, з яких не зрозуміло суму та назву ліків, а чеки на суму 2849 грн є добровільним пожертуваванням і не відносяться до витрат на лікування.

Також зазначає, що оскільки позивач підтвердив витрати на лікування у сумі 14 592 грн 12 коп., отже моральна шкода має складати 728 грн 11 коп.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2019 року близько 18-30 год. в м. Суми по вул. Троїцькій поблизу буд. 48 сталася ДТП, в якій автомобіль ВАЗ 21043, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

За фактом ДТП 04 жовтня 2019 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0002963 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Згідно Витягу з ЄРДР ОСОБА_1 перебігав проїзну частину за межами пішохідного переходу зліва направо відносно руху автомобіля. Внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому верхньої третини правої стегнової кістки. Госпіталізований до ортопедо-травматологічного відділення № 2 КНП СМР «ЦМКЛ» (а. с. 10).

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється Сумським районним управлінням поліції ГУНП в Сумській області. Досудове розслідування триває, рішення у кримінальному провадженні не прийняте, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжений до 04 жовтня 2021 року (а. с. 135; 144-145).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 887 від 08 грудня 2020 року під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні в 2-му ортопедичному відділенні КНП «ЦМКЛ» СМР з 04 по 23 жовтня 2019 року були виявлені наступні ушкодження: закритий косий перелом верхньо-середньої третини правого стегна зі зміщенням, забійне садно верхньої третини правого стегна, забійне садно лівої тім`яної ділянки, підшкірна гематома верхньої третини правого стегна. Тілесні ушкодження в ділянці правого стегна відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Садно лівої тім`яної ділянки кваліфікується як легкі тілесні ушкодження. При лабораторному дослідженні № 87 від 04 жовтня 2019 року етиловий спирт виявлено в кількості: в крові 1,8 %, в сечі 1,0 %, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (а. с. 133-134).

Відповідно до полісу № АО/5773122 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 застрахував цивільно-правову відповідальність водія, який на законних підставах керує транспортним засобом ВАЗ 21043, р.н. НОМЕР_1 , в ТДВ СК «Альфа Гарант». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю, становить 200 000 грн (а. с. 149).

28 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП та заявами на виплату страхового відшкодування шкоди (а. с. 7-9).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу, відсутність рішення, яке б встановлювало вину водія, не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, та позивачем підтверджена вартість лікування на суму 16239грн 77 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

У статті 3 Закону № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 21 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Наявність непереборної сили чи умислу потерпілого ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність доказів беззаперечної вини особи, яка керувала транспортним засобом - страхувальника ТДВ СК «Альфа-Гарант»,а також рішення у кримінальному провадженні, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини її заподіювача, що передбачено положеннями ст. 1187 ЦК України.

Стосовно посилання відповідача на висновок Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), слід зазначити, що правовідносини у справі, рішення в якій оскаржується, не є аналогічними правовідносинам у справі № 755/18006/15-ц.

Пунктом 24.1 ст. 24 Закону № 1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Згідно положень ст. 25 Закону № 1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Стаття 26-1 Закону № 1961-IV передбачає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем підтверджено належними доказами витрати на лікування в сумі 16 239 грн 77 коп. При цьому судом першої інстанції враховані заперечення відповідача, що добровільні внески не відносяться до витрат на лікування і судом вони не стягувались. Крім того, також при обрахуванні витрат на лікування в суму відшкодування суд не врахував частину чеків, з яких через їх низьку якість неможливо встановити назву ліків та їх вартість. Отже, місцевий суд надав належну оцінку наданим доказам, підстав для їх переоцінки не вбачається.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно здійснив обрахування її розміру в сумі 944 грн 13 коп. відповідно до приписів ст. 26-1 Закону № 1961-IV - 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук