ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/114/21
Провадження 2/201/1375/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

У своєму позові ОСОБА_1 посилався на те, що його батькам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1994р., видане згідно з розпорядженням (наказом) від 16.05.1994р. № 278, записане у реєстрову книгу ДМБТІ № 159п-83. У шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 народилося двоє дітей ОСОБА_1 (позивач у справі) та ОСОБА_2 (відповідач у справі).

Вказав, що усе своє життя він проживав разом з батьками у батьківській квартирі до самої їх смерті, доглядав за ними, піклувався про них.

Окрім того позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що його мати сильно хворіла та перебувала у важкому та нестабільному (безпорадному) стані. Усі витрати позивач ніс особисто, тоді як його брат - відповідач, самоусунувся від допомоги важкохворій матері, кажучи, що йому це не цікаво, багато років живе в Ізраїлі, отримавши там громадянство, та йому було байдуже до проблем зі здоров`ям матері.

Зазначає, що спадщину після смерті батьків позивач прийняв шляхом постійного проживання зі спадкодавцем, а через те, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, вважає, що відповідач не має право на спадщину, в зв`язку з чим просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що вважає за необхідне, щоб все спадкове майно після смерті батьків успадкував його брат ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що подружжю - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 66,8 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.05.1994р., видане згідно з розпорядженням (наказом) від 16.05.1994р. № 278, записане у реєстрову книгу ДМБТІ № 159п-83 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровську міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.14).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Як з`ясовано судом, визнано сторонами спору, після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 березня 2021 року витребувано у Третьої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 та належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

З матеріалів спадкової справи, що на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) склад зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 , становить: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 15-16).

На підставі заяв спадкоємців, Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу №83/2013, яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи, щодо майна померлої ОСОБА_3 , а саме: із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулися діти померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 , яка в копії долучена до матеріалів цивільної справи (а.с.71, 102).

На момент смерті ОСОБА_3 позивач був зареєстрований та фактично проживав за адресою - АДРЕСА_2 , разом з матір`ю. Спадщину після смерті матері прийняв ОСОБА_1 шляхом постійного проживання зі спадкодавцем (а.с.108).

Суд керується положеннями ст. 16 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (ст.ст. 1-4 ЦПК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

В матеріалах справи наявні пояснення свідка ОСОБА_5 , викладені на нотаріальному бланку (а.с.160). Свідок пояснив, що він є приятелем позивача, вони дружили, ОСОБА_5 неодноразово бував у нього дома, позивач допомагав йому ремонтувати автомобіль. ОСОБА_5 відомо, що позивач з мамою ОСОБА_6 жили дуже економно небагато й самі у двох. Його батька ОСОБА_7 не стало ще у 2003 році. У ОСОБА_8 є брат ОСОБА_2 , який ще у 1999 році переїхав проживати до держави Ізраїль. Вони з ним іноді спілкувалися, він є дуже матеріально забезпеченою людиною, проте ніякої допомоги він своїм батькам не надавав. ОСОБА_6 останній рік свого життя вона дуже хворіла, потребувала постійного стороннього догляду, не могла себе обслуговувати самостійно. Єдиним хто доглядав свою хвору матір був ОСОБА_1 , який змушений був звільнитися з роботи, аби мати змогу забезпечувати належний догляд за нею. ОСОБА_5 як сусіду йому допомогав, мати ОСОБА_5 робила медичні процедури, він возив до лікарні, надавав ОСОБА_8 в борг гроші. Мама померла особисто, і ОСОБА_8 неодноразово зверталися за допомогою до ОСОБА_2 , який мешкав в Ізраїлі, та мав змогу надати хоч якусь допомогу, адже був добре матеріально забезпечений. Проте ніякої допомоги від свого сина ОСОБА_9 , ОСОБА_10 так і не отримала. 09 серпня 2012 на наступний день, як її не стало її поховали на Краснопільському кладовищі у місті Дніпрі. Усі без виключення обов`язки по утриманню своєї хворої матері виконував виключно ОСОБА_8 , а його брат ухилився від допомоги своїм батькам, та ніякої допомоги не надав, хоча мав на то змогу.

Із пояснень свідка ОСОБА_11 , викладених на нотаріальному бланку (а.с.159) вбачається, що вона знайома з ОСОБА_12 приблизно з 2010, який проживав у будинку АДРЕСА_2 разом зі своєю мамою ОСОБА_6 . Сама ж свідок мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , в якій проживає з 2009 року. Вона із ОСОБА_13 добре спілкувалась, дружила, неодноразово бувала у нього дома. Вказала, що з початку 2000 року ОСОБА_8 проживав з мамою, жили економно, небагато й самі у двох. Його батька ОСОБА_7 не стало у 2003 році. У ОСОБА_8 є брат ОСОБА_2 , який у 1999 році переїхав проживати до держави Ізраїль. Вони з братом іноді спілкувалися, він є матеріально забезпеченою людиною, проте ніякої допомоги ОСОБА_2 батькам не надавав. ОСОБА_3 не стало 08.08.2012 р., останній рік свого життя вона дуже хворіла, потребувала постійного стороннього догляду, не могла себе обслуговувати самостійно. Єдиним хто доглядав свою хвору матір був ОСОБА_13 , який змушений був звільнитися з роботи, аби мати змогу забезпечувати належний догляд за матір`ю. Я часто спілкувалася з ОСОБА_14 , яка розповідала мені що, дуже б хотіла, щоб її інший син ОСОБА_15 також з нею б спілкувався. Коли ОСОБА_10 хворіла, то і вона особисто, і ОСОБА_8 неодноразово зверталися за допомогою до ОСОБА_16 , який мешкав в Ізраїлі, та мав змогу надати хоч якусь допомогу, однак ніякої допомоги від свого сина ОСОБА_9 , ОСОБА_10 так і не отримала. Усі без виключення обов`язки по утриманню своєї хворої матері виконував виключно ОСОБА_8 , а його брат ухилився від допомоги своїм батькам, та ніякої допомоги не надав, хоча мав на то змогу.

В матеріалах справи наявні пояснення свідка ОСОБА_17 , викладених на нотаріальному бланку (а.с.156), де свідок зазначив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_4 з 1978р. З ОСОБА_12 знайомий більше тридцяти років, ОСОБА_13 проживав у цьому ж будинку у квартирі по кв. АДРЕСА_5 разом зі своєю мамою ОСОБА_6 . Вони з ОСОБА_8 добре спілкувались, дружили, я неодноразово бував у нього дома. Ми мали спільні інтереси, я та його батьки люди похилого віку, пенсіонери. З початку 2000 року ОСОБА_8 проживав з мамою, жили економно небагато й самі у двох. Його батька ОСОБА_7 не стало у 2003 році. У ОСОБА_8 є брат ОСОБА_2 , який у 1999 році переїхав проживати до держави Ізраїль. Вони з братом іноді спілкувалися, він є матеріально забезпеченою людиною, проте ніякої допомоги ОСОБА_2 батькам не надавав. ОСОБА_3 не стало 08.08.2012 р. останній рік свого життя вона дуже хворіла, потребувала постійного стороннього догляду, не могла себе обслуговувати самостійно. Єдиним хто доглядав свою хвору матір був ОСОБА_13 , який змушений був звільнитися з роботи, аби мати змогу забезпечувати належний догляд за нею. ОСОБА_17 як сусід допомагав їм. Свідок зазначив, що його донька ОСОБА_11 часто спілкувалася з ОСОБА_14 , яка розповідала їй, що дуже б хотіла, щоб її інший син ОСОБА_15 також з нею б спілкувався. Коли ОСОБА_10 хворіла, то і вона особисто, і ОСОБА_8 неодноразово зверталися за допомогою до ОСОБА_2 , який мешкав в Ізраїлі, та мав змогу надати хоч якусь допомогу, адже був добре матеріально забезпечений. Ніякої допомоги від свого сина ОСОБА_9 , ОСОБА_10 так і не отримала. 09 серпня 2012 її поховали на Краснопільському кладовищі у місті Дніпрі. Усі без виключення обов`язки по утриманню своєї хворої матері виконував виключно ОСОБА_8 , а його брат ухилився від допомоги своїм батькам, та ніякої допомоги не надав.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин:

ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

перебування спадкодавця в безпорадному стані;

потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

З огляду з наведених норм та роз`яснень Верховного Суду України, для усунення спадкоємця від спадкування необхідно встановити факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю. Тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій для цього. Крім того, суд має встановити, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкодавця за умови у отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну або фізичну змогу надавати таку допомогу. Тобто для задоволення позову у справі необхідна сукупність обстави: ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019р. у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018р. у справі № 644/7044/15-ц).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного

Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Згідно ч.1,3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування.

Судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - задовольнити.

Усунути ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , від права на спадкування майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев