Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3608/20 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/3608/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2020 року, яке ухвалене суддею Шалотою К.В. в м. Житомирі

встановив:

У травні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі ТОВ «ФК «Гефест») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів 3% річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 464119 грн. 28 коп. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22.02.2008.

На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.02.2008 між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 190 тис. доларів США зі строком повернення до 22.02.2008. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 22.02.2008 між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №0/п1, згідно якого остання поручилась перед банком за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Вказується, що АКБ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до відповідачів за кредитним договором та договором поруки, яке ПАТ «Дельта Банк» в свою чергу відступило ТОВ «ФК «Гефест».

Посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором складає 5 156 880,97 грн, строк кредитування закінчився 22.02.2008 та станом на дату подачі даного позову заборгованість за кредитом не погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення солідарно з відповідачів на підставі ст.625 ЦК України 3% річних за порушення зобов`язань з повернення кредиту за період з 23.04.2017 по 23.04.2020 у розмірі 464 119,28 грн.

Заочним рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Гефест», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, безпідставно не взяв до уваги наявні в матеріалах справи докази щодо відступлення прав вимог первісного кредитора АКБ «УкрСиббанк» за договорами споживчого кредиту та поруки - ПАТ «Дельта Банк». Крім того, належність ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за вказаними договорами перевірялась нотаріусом під час посвідчення договору купівлі-продажу майнових прав між вказаним банком та ТОВ «ФК «Гефест».

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Сторони в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 22.02.2008 АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту №0 при застосуванні ануїтетної схеми погашення та погодили тарифи, за умовами якого надано кредит в сумі 190 тис. доларів США, а останній зобов`язався повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом (а.с.4-8).

Пунктом 1.2.1 Договору передбачено, що надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 22 лютого 2008 року.

Разом з тим у пункті 1.2.2 Договору зазначено, що у будь-якому випадку зобов`язання повернути Банку кредит в повному обсязі в термін, не пізніше 22.03.2033 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5., 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 Договору (а.с.4).

22 лютого 2008 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/п1, за умовами якого остання зобов`язалась нести солідарну відповідальність за невиконання умов кредитного договору (а.с.9).

Пунктом 1.2 Договору поруки передбачено, що поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема термін виконання основного зобов`язання до 22 лютого 2033 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання основного зобов`язання.

З матеріалів справи слідує, що 07 травня 2019 між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір №1365/К купівлі- продажу майнових прав, з Додатком до договору №1 (а.с.10-14).

Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку 3% річних за ст. 625 ЦК України вбачається, що станом на 24.04.2020, на заборгованість по кредиту, що складає 5 156 880 грн. 97 коп. нараховано 3% річних за три останні роки по 154 706 грн. 42 коп. за кожний рік, а загалом за період з 23.04.2017 по 23.04.2020 у розмірі 464 119,28 грн.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний повернути суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Під час розгляду справи було встановлено, що строк виконання основного зобов`язання згідно умов договору був встановлений до 22 лютого 2033 року, що підтверджується змістом кредитного договору та договору поруки. З позовом до суду ТОВ «ФК «Гефест» звернулося 29 квітня 2020 року (а.с.16).

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що кредитор використав своє право на зміну строку виконання основного зобов`язанням, відповідно до положень розділу 12 Договору про надання споживчого кредиту, через порушення позичальником строків погашення кредиту та направлення відповідачам вимоги про повне дострокове виконання зобов`язань до закінчення строку дії договору, а саме до 22 лютого 2033 року.

Позивач звернувся до суду з позовом 29 квітня 2020 року, тобто до спливу строку кредитування, а тому не має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України. В даних правовідносинах з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредиту).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення відсотків за невиконання грошового зобов`язання, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 05 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий Судді