Троїцький районний суд Луганської області
Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1144/21
Провадження №2-о/433/255/21
У Х В А Л А

"02" серпня 2021 р. Суддя Троїцького районного суду Луганської області Суський О.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Троїцького районного суду Луганської області в порядку окремого провадження надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту розірвання шлюбу.

В заяві ОСОБА_1 просить суд ухвалити по справі рішення, яким встановити юридичний факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 06 серпня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Датою розірвання шлюбу вважати 11 червня 2020 року.

В обґрунтування заяви заявник посилається на розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території України і зазначає, що заяву подано в порядку п.5 ч.2 ст.293, п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України, згідно із якими суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Із системного аналізу приписів ст. 317 ЦПК України, яка визначає категорію справ окремого провадження, у яких визначено перелік юридичних фактів, що мали місце на тимчасово окупованій території України, та які можуть бути встановлені рішенням суду, вбачається, що заява про встановлення факту розірвання шлюбу не відноситься до переліку фактів, які розглядаються у порядку ст. 317 ЦПК України, оскільки ст. 317 ЦПК України врегульовано особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території.

Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанова Пленуму), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з п.3 Постанови Пленуму у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Велика Палата ВС також звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).

В п.10 Постанови Пленуму також надано роз`яснення про те, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. При цьому слід мати на увазі, серед іншого, що: відповідно до ст.6 Кодексу про шлюб та сім`ю України вчинені до утворення або відновлення органів реєстрації актів громадянського стану релігійні обряди і одержані на їх посвідчення документи про народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу і смерть прирівнюються до актових записів, вчинених у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Таким чином, предметом встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення у суді є: існування факту реєстрації; якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому законом порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

З огляду на наведене, слід зазначити, що судом не встановлюються факти реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, а лише встановлюється факт їх реєстрації в актових книгах, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не збереглися відповідні записи і ті відмовилися їх поновити, або вони можуть бути відновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації.

З огляду на наведене, ст. 315 ЦПК України передбачає встановлення у судовому порядку факту розірвання шлюбу за умови доведеності того, що розірвання шлюбу було зареєстровано, але втрачені відповідні документи, які неможливо поновити.

Отже, за змістом п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення за таких умов:

- якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній);

- якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому законом порядку;

- запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року в справі №2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18).

Відповідно до п. 11 Розділу 3 Глави ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 № 52, якщо відділу державної реєстрації актів цивільного стану відомо про наявність актового запису про розірвання шлюбу подружжя, то заява, що надійшла, копія рішення суду (витяг з рішення суду) (крім випадку, зазначеного в абзаці третьому пункту 6 цієї глави) і квитанція про сплату державного мита не пізніше наступного робочого дня надсилаються до відділу державної реєстрації актів цивільного стану України за місцезнаходженням актового запису.

У разі зберігання актового запису про розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території України державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану, до якого подано заяву про розірвання шлюбу на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 Розділу 3 Глави ІІІ Підставою для державної реєстрації розірвання шлюбу є: рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яке набрало законної сили; спільна заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей; заява про розірвання шлюбу одного з подружжя та рішення суду про визнання другого з подружжя безвісно відсутнім, недієздатним.

В актовому записі про розірвання шлюбу в графі «Підстава державної реєстрації розірвання шлюбу» зазначається одна з підстав: назва суду, дата постановлення судового рішення, номер справи; дата подання заяви про розірвання шлюбу подружжям, яке не має дітей; назва суду, дата постановлення судового рішення про визнання одного з подружжя безвісно відсутнім або недієздатним, номер справи.

Відповідно до доданого заявницею копії свідоцтва про шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 06 серпня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06 серпня 2005 року уклали та зареєстрували шлюб, про що 06 серпня 2005 року у книзі реєстрації шлюбів здійснено відповідний запис за № 455.

Заявник у своїй заяві вказує, що Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовляє їй у реєстрації розірвання шлюбу в установленому порядку і довідки про відмову не надає, при цьому факт реєстрації розірвання шлюбу в Державному реєстрі актів цивільного стану відсутній, отже шлюб сторін в установленому законодавством України порядку не розірвано. При цьому, до заяви додано копію свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого так званою Луганською народною республікою, за яким 11 червня 2020 року Жовтневим відділом записів актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої Луганської народної республіки було здійснено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу № 121 від 11 червня 2020 року, на підставі якого шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено 11 червня 2020 року.

Статтею 106 СК України передбачена можливість розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей.

У разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу (ч.1 ст.114 СК України). Крім того, частиною 1 статті 110 СК України визначено, що один із подружжя може пред`явити позов про розірвання шлюбу. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч.2 ст.114 СК України). Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (ч.2 ст.115 СК України).

Підсумовуюче наведене, встановлення в судовому порядку, в тому числі й в порядку окремого провадження, факту розірвання шлюбу, здійснюється за умови розірвання шлюбу в передбаченому законом порядку, існування факту реєстрації розірвання шлюбу та втраті запису про таку реєстрацію, або якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому порядку, або якщо запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов`язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв.

Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII надано особливий статус територій, які не контролюють сили АТО.

Згідно з цим законом в окремих районах Донецької та Луганської областей на період дії особливого порядку місцевого самоврядування діє з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ст. 2). Перелік районів і населених пунктів, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, визначений рішенням Верховної Ради України.

Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Відповідно до ч.2 ст.9 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, заявник просить встановити факт розірвання шлюбу 11 червня 2020 року, на підставі документу, - свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого так званою Луганською народною республікою, а саме за яким 11 червня 2020 року Жовтневим відділом записів актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції так званої Луганської народної республіки було здійснено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу № 121 від 11 червня 2020 року, на підставі якого шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинено 11 червня 2020 року.

Заявник у своїй заяві вказує, що Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовляє їй у реєстрації розірвання шлюбу в установленому порядку і довідки про відмову не надає, при цьому факт реєстрації розірвання шлюбу в Державному реєстрі актів цивільного стану відсутній, отже шлюб сторін в установленому законодавством України порядку не розірвано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території незаконно створеними органами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з неможливістю встановлення такого факту у судовому порядку.

Разом із тим, зазначені обставини не позбавляють заявника права на припинення шлюбу шляхом його розірвання в порядку передбаченому главою 11 СК України або права на звернення до суду за захистом своїх прав, подавши позов про розірвання шлюбу на загальних підставах.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території.

Керуючись статтями 186, 260, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення факту розірвання шлюбу на тимчасово окупованій території.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 право на звернення до місцевого загального суду (суду першої інстанції) в порядку позовного провадження у цивільному судочинстві із позовом про розірвання шлюбу.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Луганського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя О.І.Суський