Єдиний унікальний номер 725/3649/21
Номер провадження 2/725/627/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Демчук О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

У позові посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14.05.2020 з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн., але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.02.2020 і до досягнення сином повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог Закону.

Проте на даний час склалися обставини, які дають йому право на звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

Так, у нього та теперішньої дружини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - ОСОБА_6 . Син перебуває на його повному утриманні, так як дружина не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Крім того, на його утриманні знаходиться непрацездатна матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Факт наявної у нього заборгованості по аліментах не відповідає дійсності, так як він своєчасно, кожного місяця сплачував відповідачці аліменти, шляхом перерахування коштів на рахунок відповідачки, а також допомагав сину матеріально, зокрема, купував одяг та інші речі. В кінці 2020 року через фінансові труднощі у нього виникла заборгованість по аліментах за три місяці, у зв`язку із чим колишня дружина пред`явила виконавчий лист до примусового виконання. Втім, за заявою відповідачки державний виконавець нарахував йому заборгованість по сплаті аліментів не за фактичні три місяці, а з часу ухвалення рішення. Постановою державного виконавця з його заробітної плати здійснюється відрахування у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу.

Оскільки на даний час у нього погіршилось матеріальне становище у зв`язку із чим, просив змінити розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду від 14.05.2020 та стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1300грн., але не менше ніж 50 відсотків про тикового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Додатково пояснив, що він офіційно працевлаштований, однак отримує мінімальну заробітну плату. Інші доходи, а також майно у нього відсутнє. Окрім цього, йому доводиться утримувати не лише дружину та дитину, але й маму-пенсіонерку. Таким чином, на даний час сплачувати щомісяця аліменти в сумі 2000 грн. для нього надто скрутно.

Відповідачка ОСОБА_2 під час розгляду справи заперечувала щодо задоволення позову. Вказала, що викладені позивачем у позові факти щодо добровільної сплати аліментів на утримання сина не відповідають дійсності. Позивач взагалі не допомагав їхньому спільному сину, у зв`язку із чим вона подала виконавчий лист для примусового виконання. Усі покупки позивача для сина за поточний рік є дріб`язковими та недорогими. Вважає, що звернення до суду із вказаним позовом свідчить про те, що ОСОБА_1 взагалі не бажає нести витрати на утримання дитини. Окрім спільної з позивачем дитини, у неї на утриманні перебувають ще двоє дітей. Просила у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав:

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14.05.2020 з стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн., але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.02.2020 і до досягнення сином повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог Закону (а.с.6-7).

Із довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що він працює в ТОВ «Торговий Дім «Міст Експрес», де займає посаду комплектувальника. Загальна сума його доходу за період з січня 2021 року по травень 2021 року без урахування аліментів становить 29 464,97грн. (а.с.9).

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з ОСОБА_5 має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перебуває на його утриманні.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Проте окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального становища.

Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

До таких висновків дійшов Верховний суд у постанові від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20).

Також суд не бере до уваги посилання позивача з приводу того, що у нього на утриманні перебуває дружина, яка здійснює догляд за малолітнім сином, у зв`язку із чим не має можливості працевлаштуватися, оскільки дана обставина, на думку суду, не є підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, дружина позивача отримує щомісячну соціальну допомогу по догляду за дитиною.

ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір ОСОБА_7 , оскільки під час розгляду справи позивач пояснив, що мати проживає окремо від нього, а він час від часу навідується до неї та допомагає по господарству.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

За змістом положень ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на неповнолітнього сина змінилося його матеріальне становище у сторону погіршення, що і є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів на дитину.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку про відсутність правових підстав для зміни розміру аліментів, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він після усунення підстав, які слугували для відмови у задоволенні позову, не позбавлений можливості у подальшому звернутися до суду із вказаними вимогами.

Керуючись ст.ст.182, 184, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О.В. Вольська-Тонієвич