КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/3129/21
Провадження № 2/552/1315/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.09.2021 року Київський районний суд м.Полтави в складі:
Головуючого судді - Турченко Т.В.
При секретарі - Буханченко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного Банку України про визнання іпотечного договору припиненим та припинення обтяжень, що виникають з іпотечного договору,-
10.06.2021 року судом відкрито провадження, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження.
06.07.2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав відзив на позовну заяву, в якій просили суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
26.07.2021 року представником позивача адвокатом Даценко Ю.І. надано відповідь на відзив, в якому наполягали на задоволенні позову в повному обсязі.
05.08.2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_2
05.08.2021 року ухвалою суду залучено по справі в якості співвідповідача Національний Банк України.
26.08.2021 року Національним Банком України надано відзив на позовну заяву та просили виключити Національний банк із числа відповідачів.
В судове зсідання сторони не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності на адресу суду не надходило.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та взаємоправовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в зв`язку з неявкою усіх сторін в судове засідання.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Так, судом встановлено, що 25 травня 2010 року між Приватним закладом «Міжнародна дитяча школа «Юний Європеєць» та акціонерним банком «Український Бізнес Банк» укладено кредитний договір №2. За умовами якого приватний заклад отримав довгостроковий кредит у формі поновлювальної лінії з лімітом кредитування в сумі 238 000 грн. строком до 22 травня 2015 року.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., за реєстровим №2269. Предметом іпотеки за договором іпотеки є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира під номером АДРЕСА_3 .
Згідно кредитного договору №2 від 25.05.2012 року для погашення кредиту банком було відкрито кредитний рахунок № НОМЕР_1 .
08.05.2012 року між банком та приватним закладом було укладено кредитний договір №8, за умовами якого Приватний заклад отримав новий довгостроковий кредит у формі поновлювальної лінії з лімітом кредитування у сумі 235 000 грн. строком до 08.05.2015 року.
11.05.2012 року на кредитному рахунку приватного закладу відбулося поповнення поточного рахунку згідно кредитного договору №8 від 08.05.2012 року на суму 180 000 грн.
Таким чином, станом на 11.05.2012 року приватним закладом погашено заборгованість по кредитному договору №2 в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Також відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотека визначена як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Таким чином, позивач в повному обсязі виконав зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим в силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання вважаються припиненими.
Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право вразі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета Іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Крім того, судом встановлено, що заборгованість по кредитному договору відсутня.
На даний час позивач ОСОБА_1 належним чином не може розпоряджатися своїм майном, так як станом на день розгляду позову на квартиру АДРЕСА_4 , накладена заборона відчуження.
З листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.48) вбачається, що відповідно до інформації, що знаходиться в розпорядженні Фонду протягом ліквідації процедури ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» зобов`язання за кредитним договором №8 від 08.05.2012 року клієнта ПЗ «Міжнародна дитяча школа «Юний європеєць», поручителем якого виступав ОСОБА_1 , були виконані в повному обсязі.
Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку
Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень, спрямованих на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначає Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За цим законом функції реєстрації зняття заборони відчуження нерухомого майна виконує державний реєстратор.
Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, зокрема, іпотека.
Нотаріус, як спеціальний суб`єкт, здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.
Державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Реєстру, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Реєстру.
Державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.
Отже, правовий аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що державний реєстратор та нотаріус є спеціальними суб`єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав та здійснення інших повноважень, передбачених законами України.
Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.4,19,30,175 ЦПК України, ст.ст.316, 317, 391, 593,598.599.1054ЦК України, ЗУ «Проіпотеку», ЗУ «Продержавну реєстраціюречових правна нерухомемайно та їх обтяжень», суд,-
Судові витрати віднести за рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м.Полтави протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий суддя Т.В.Турченко