Головуючий у І інстанції Хоменко В.С.
Провадження № 22-ц/824/9389/2021 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, у якому просила суд стягнути з банку на свою користь 17 005,41 грн., посилаючись на те, що 22 червня 2018 року звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про укладення договору споживчого кредиту,у зв`язку із чим Банком їй було відкрито картковий рахунок та надано платіжну картку № НОМЕР_1 .

22 січня 2020 року о 05 год. 15 хв. тао 06 год. 29 хв. Банком з карткового рахунку позивачки без їївідома було списано відповідно 6 457,99 грн. та 10 547,42 грн.

Встановивши факт списання коштів, позивачнегайно звернулася до банку, зателефонувавши оператору на «гарячу лінію», після чого 22 січня 2020 року о 08 год. 55 хв. банком було заблоковано її картковий рахунок. При цьому, після блокування рахунку невідомими особами декілька разів було здійснено спробу списати гроші з рахунку позивача.

06 та 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до банку з вимогою про повернення їй безпідставно списаних коштів, а 08 лютого 2020 року - звернулась до Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення злочину, про що до ЄРДР було внесено відповідний запис.

Позивачка картки не втрачала, нікомуїї не передавала і не вчиняла жодних дій, які б сприяли проведенню невідомими особами банківських операцій з її коштами поза її волею, а тому банк безпідставно списав з її рахунку кошти.

Оскільки внаслідок неправомірних дій банку позивачу, як споживачу банківських послуг, було заподіяно шкоду, яку Банк у добровільному порядку відшкодувати відмовляється, з метою захисту своїх порушених прав ОСОБА_1 і звернулась до суду з даним позовом.

РішеннямГолосіївського районного суду м. Києва від 25 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи скаргу, посилалась на те, що відповідачем не доведено того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті або незаконному використанню платіжної картки, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, беручи до уваги те, що незаконне зняття коштів з рахунку позивач виявила 22 січня 2020 року, про що невідкладно повідомила відповідача. При цьому, відповідно до Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року№705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Позивач зазначила, що своїми діями чи бездіяльністю вона ніяким чином не сприяла втраті, незаконному використанню картки або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (17 005,41 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг банком було відкрито позивачу картковий рахунок, карта№ НОМЕР_1 .

22 січня 2020 року позивач дізналась, що о 05 год. 15 хв. та о 06 год. 29 хв. в цей же деньбули здійснені два перекази коштів з її банківської картки № НОМЕР_1 на суми 6 457,99 грн. та10 547,42 грн. відповідно.

Встановивши факт списання коштів, позивач негайно звернулась до банку, зателефонувавши оператору на «гарячу лінію», після чого 22 січня 2020 року о 08 год. 55 хв. банком було заблоковано її картковий рахунок.

Після блокування рахунку невідомими особами декілька разів було здійснено спробу списати гроші з картки № НОМЕР_1 без відома позивача.

06 та 11 лютого 2020 року позивач звернулась до банку з вимогою про повернення їй безпідставно списаних коштів, а 08 лютого 2020 року - звернулась до Голосіївського управління поліції ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення злочину, про що в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження: 0001079, правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 185 КК України.

Зі змісту листів відповідача № 20.1.0.0.0/7-200206/8041 від 07 лютого 2020 року та № 20.1.0.0.0./7-200219/8084 від 19 березня 2020 року вбачається, щопри здійсненні переказів грошових коштів із карткового рахунку позивача були коректно введені номер картки позивача, термін її дії та CVV2 код.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61-30583св18), від 17 червня 2021 року (провадження №61-1035св21).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що АТ КБ «Приватбанк» суду не надано доказів, які б підтверджували, що користувач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню її картки, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, одразу після виявлення факту незаконного списання коштів з її рахунку, позивач невідкладно повідомила про це відповідача, що мало наслідком блокування скомпрометованого рахунку.

Щодо посилань банку на те, що при здійсненні переказів грошових коштів із карткового рахунку позивача були коректно введені номер картки позивача, термін її дії та CVV2 код, то на підтвердження цих доводів відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів, а посилання на ці обставини у відзиві на позовну заяву без підтвердження доказами є необґрунтованим та помилково покладено судом в основу рішення про відмову в позові.

Таким чином, відповідачем не доведено того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті або незаконному використанню платіжної картки, ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, отже відповідач, як банківська установа, зобов`язаний відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цих операцій, а висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача та відмову у задоволенні її позову є помилковим.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути їй безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 17 005,41 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що суд, ухвалюючи рішення, допустив неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні позову, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 17 005 грн. 41 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: