ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6394/21 Справа № 171/2651/18 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 171/2651/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законними представниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. у м. Апостолове Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 березня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , неповнолітньої ОСОБА_3 , законними представниками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права власності на частку у спільному майні.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , яка за життя склала заповіт на належне їй майно, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту, ОСОБА_6 заповідала 1/2 частину вищезазначеного майна своїм синам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Він з відповідачем ОСОБА_2 є рівноправними спадкоємцями належного майна померлої, тобто йому та ОСОБА_2 належить на праві власності відповідно по 1/4 частині вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями.

Інша частина зазначеного будинку, а саме 1/2 частина належала їхньому батькові - ОСОБА_4 , який 06 травня 2016 року, відповідно до договору дарування, подарував зазначену частку будинку своїй дочці - ОСОБА_3 .

Після смерті матері, батько - ОСОБА_4 , залишився проживати в спірному будинку. У зв`язку з певними сімейними обставинами, між ними склались досить складні відносини, вони не спілкуються, не підтримують родинних відносин. Батько створив нову сім`ю, у зв`язку з чим перешкоджає користуватись належним позивачу на праві часткової власності майном, а саме частиною будинку, яка залишилась йому від матері, не дає доступу до будинку взагалі.

З моменту смерті матері і по теперішній час батько разом з новою сім`єю, а саме відповідачкою по справі ОСОБА_3 та її матір`ю проживають у спірному будинку.

Оскільки позивач не має змоги користуватися належним йому майном, він вирішив запропонувати відповідачам вирішити це питання мирним шляхом, пропонувавши їм викупити в нього належну йому частину будинку, але на його неодноразові звернення до відповідачів, жодної позитивної відповіді він не отримав. Оскільки мирне вирішення питання в досудовому порядку видалось неможливим, він був змушений звернутись до суду для захисту своїх порушених прав. В 2017-2018 роках в провадженні Апостолівського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за його позовом до зазначечених в цьому позові відповідачів про виділення частки зі спільного майна в натурі, однак, оскільки дізнавшись, що зазначений виділ буде неможливим, позивач був вимушений звернутися з заявою про залишення вищезазначеного позову про виділ майна в натурі без розгляду.

На підставі вище викладеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошову компенсацію вартості частки у праві часткової власності в розмірі 1/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 56000 гривень; його право на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 припинити з дня отримання ним грошової компенсації та визнати з цієї дати право власності на 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за відповідачами відповідно до сплачених ними частин компенсації.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача.

Позивач зауважує на тому, що судом першої інстанції проігноровано вимоги ст. 358 ЦК України, відповідно до якої кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Крім того позивач зауважує на тому, що судом не враховано, що відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, а якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому останній просить відкласти розгляд справи у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, однак до поданого ОСОБА_1 клопотання не надано належних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин, тому колегія суддів не приймає до уваги вказане клопотання та вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Заслухавши суддю-доповідача, законного представника неповнолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_4 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є власниками 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 24,6 кв.м, з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 28.08.1995 року посвідченого державним нотаріусом Апостолівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №1686 (том 1 а.с.8).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 137064611 від 10.09.2018 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування права на 1/2 частку житлового будинку, серія та номер НВТ №40, реєстровий № 450, виданий 06.05.2016 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. (том 1 а.с.19).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 15.04.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/4 частки земельної ділянки, кадастровий номер :03:003:1751, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 є власником 1/2 частки вказаної земельної ділянки (том 1 а.с.9-12).

27.11.2015 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 звернулися з листом до ОСОБА_4 , згідно якого пропонували викупити (придбати) у них 1/2 частину будинку та домоволодіння, яке належить їм на праві власності, по АДРЕСА_1 . Грошова сума за майно, яке їм належить, за попередніми їх підрахунками складає 7500 доларів США (том 1 а.с.13).

18.11.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно звернулися до ОСОБА_4 з пропозицією викупити (придбати) у них 1/2 частину будинку та домоволодіння, яке належить їм на праві власності, по АДРЕСА_1 (том 1 а.с.14).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №46/19 від 23.09.2019 року, після виконаного аналізу правовстановлюючої та технічної документації на домоволодіння, аналізу методичних рекомендацій щодо проведення досліджень з розподілу та порядку користування нерухомим майном, а також будівельних норм і правил встановлено, що технічна можливість виділу в натурі 1/4 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , з дотриманням вимог нормативних актів у галузі будівництва, відсутня (том 1 а.с.105-111).

Відповідно до висновку експерта № 58/20 від 17.08.2020 року, середня ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , яка визначена порівняльним підходом на час складання висновку за технічними характеристиками, встановленими з матеріалів справи, та візуальним оглядом зі сторони АДРЕСА_1 , з урахуванням стану внутрішнього оздоблення житлового будинку як «простий, житловий», складає 229531 грн. (том 1 а.с.203-215).

Звертаючись до суд з даним позовом позивач посилався на те, що він не має змоги користуватися належним йому майном, технічна можливість виділу в натурі 1/4 частки у житловому будинку АДРЕСА_1 , з дотриманням вимог нормативних актів у галузі будівництва, відсутня, тому він має право вимагати від відповідачів грошову компенсацію вартості частки у праві часткової власності в розмірі 1/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 56000 грн. з припиненням його права власності на вказану частину майна.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі згодні придбати його частку майна та мають достатній дохід або накопичення для одноразової виплати позивачу компенсації у розмірі вартості 1/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, за змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Разом з тим, за положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений правовий висновок сформульований у Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 і є незмінним, що підтверджується Постановою Верховного Суду від 19.02.2021 року у справі 445/1108/18 та Постановою Верховного Суду від 29.03.2021 року у справі 759/2791/17.

При цьому, згідно ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Отже, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки домоволодіння, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

При цьому, при вирішенні спорів про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні, слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є власниками 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 24,6 кв.м, з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/2 частки вказаного житлового будинку.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що вони з відповідачами не можуть дійти згоди щодо користування спірним будинком, поділ будинку є неможливим, а тому просив стягнути на його користь грошову компенсацію за належну йому частку.

В той же час ОСОБА_1 не доведено фінансової спроможності відповідачів сплатити грошову компенсацію в розмірі 56 000 грн.

В справі відсутні об`єктивні дані щодо доходу відповідачів, при тому відповідач по справі ОСОБА_3 , яка є власником 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 24,6 кв.м, з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 є неповнолітньою.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, а задоволення позову призведе до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки матеріали справи не місять доказів того, що відповідачі спроможні сплатити позивачу грошову компенсацію за його частку в будинку, при цьому відсутність у відповідачів коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу будинку і, відповідно, позбавлення відповідачів житла та права власності на це житло, в той час як відповідач ОСОБА_3 , яка є власником 1/2 частини житлового будинку, житловою площею 24,6 кв.м, з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 є неповнолітньою. Відповідачі не давали згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушування їх до цього стане наслідком порушенням їхніх прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідачів надмірний тягар.

За таких обставин присудження за рішенням суду грошової компенсації частки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які сплатити таку компенсацію неспроможні, та визнання за відповідачами, всупереч їх волі, права власності на цю частку, призведе до використання одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів.

Такий висновок узгоджується з правовими висновками викладеними у Постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позивних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано вимоги ст. 358 ЦК України, відповідно до якої кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, оскільки в даному випадку позивачем пред`явлено позов щодо стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, в якому позивачем не ставиться питання щодо володіння та користування позивачем тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, при цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачу чиняться перешкоди у володінні та користуванні його частиною у спільному майні.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, оскільки у позивача дійсно існує таке право, однак поряд з таким правом позивача необхідно враховувати права інших співвласників майна, перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

В даному випадку, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачі мають згоду придбати його частку майна та мають достатній дохід або накопичення для одноразової виплати позивачу компенсації у розмірі вартості 1/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано, що відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, а якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки, при цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що присудження за рішенням суду грошової компенсації частки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які сплатити таку компенсацію неспроможні, та визнання за відповідачами, всупереч їх волі, права власності на цю частку, призведе до використання одним співвласником свого права власності на шкоду іншим співвласникам, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: