ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1257/20 Номер провадження 22-ц/814/908/21Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. В обґрунтування заяви зазначив, що на виконанні у Пирятинському відділі ДВС знаходиться виконавчий лист, згідно якого він є боржником, а ГУ ДФС- стягувачем. 27 січня 2021 року заявнику стало відомо, що Пирятинським районним судом відносно нього винесена постанова щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Крім цього, стало відомо, що у межах виконавчого провадження №59765689 було повернуто виконавчий лист стягувачу та ніякі дії по даному виконавчому провадженню, на даний час не здійснюються. До Пирятинського відділу ДВС заявник звернувся для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України та виключення про нього відомостей з Єдиного реєстру боржників. Проте ОСОБА_1 було відмовлено. Вважає винесення вказаної постанови відділом ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передчасним та таким, що суперечить чинному законодавству. За наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордом; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон. Крім цього, вважає, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. На думку заявника, наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Пояснює, що на даний час виконавчих проваджень відносно нього на виконанні не перебуває, тобто, підстави, які слугували причиною застосування до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України перестали існувати, у зв`язку з чим просить скасувати заходи забезпечення виконавчого провадження №59765689, у вигляді тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - відмовлено.

З вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохає ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року скасувати та прийняти нове рішення яким скасувати обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, які мають істотне значення для вирішення справи.

Зокрема вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази навмисного ухилення його як боржника від виконання вимог ДФС. Крім того, вважає, що наявність у боржника невиконаних зобов`язань у виконавчому провадженні не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду. Також зазначив, що на час звернення державного виконавця до суду з вказаним поданням та його розгляду місцевим судом до нього не було додано жодних доказів на підтвердження того, що державний виконавець при виконанні вказаного виконавчого листа здійснював вихід за зазначеною у виконавчому документі адресою проживання чи реєстрації боржника з метою виявлення особи боржника за місцем проживання чи його майна. Таким чином вважає, що жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від вимог ДФС, яке знаходиться на примусовому виконання в органі ДВС, матеріали подання не містять та державним виконавцем не надані. Тобто, державним виконавцем не доведено наявність підстав для звернення до суду з вказаним поданням, а у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для його задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися. Апелянт у поданій скарзі прохав слухати справу у його відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, щоу Пирятинському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконанні перебувала Вимога ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34365-17 У, виданої 11.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 21 030,90 грн. На підставі вказаного документу державним виконавцем Пирятинського РВ ДВС ГТУЮ 01.10.2019 винесено постанову та відкрито виконавче провадження № 59765689.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику для виконання. Згідно заяви від 02.12.2019 року боржник ОСОБА_1 отримав у Пирятинському РВ ДВС копію виконавчого провадження №59765689.

В ході проведення примусових дій по виконанню виконавчого листа у жовтні 2020 року державним виконавцем було подано до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа. Дане подання 02.10.2020 року ухвалою суду першої інстанції було задоволено.

Державним виконавцем здійснено перевірку майнового стану боржника. Згідно отриманих державним виконавцем електронних відповідей з Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України джерел доходів боржника (в тому числі пенсії), відкритих рахунків у банківських установах не виявлено. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, майна, що належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено.

У зв`язку з чим, виконавцем 30.11.2020 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, що належить боржнику на праві власності, на яке законом можливо звернути стягнення (а.с.39).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником за наявності доказів, що останньому відомо про борг і його примусове стягнення, не надано доказів на підтвердження виконання Вимоги №Ф-34365-17 У, тому підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Статтею 129 Конституцією України визначено, що судові рішення є обов`язковими для виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконання на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

За правилом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом, як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду.

Однак, на даний час судове рішення за виконавчим провадженнями боржником не виконано.

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України передбачено ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 4 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Проте, матеріали справи не містять відомостей про те, що ухвала Пирятинського районного суду Полтавської області по справі 544/1257/20 від 02 жовтня 2020 року, скасована та не є чинною.

Виконавчий документ, а саме Вимога ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-34365-17 У, в рамках виконання якої тимчасово обмежено боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до моменту фактичної сплати боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 21030,90 грн, не виконаний. На адресу відділу державної виконавчої служби від стягувача не надходило повідомлення про виконання вищевказаної Вимоги ГУ ДФС.

Отже, боржником не надано доказів на підтвердження виконання Вимоги №Ф-34365-17 У, тому підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

З матеріалів справи вбачається що заявнику було достеменно відомо про стягнення з нього вказаного боргу, проте останній заходів щодо його виконання не вживає. При цьому свідомо ухиляється від отримання будь-якої кореспонденції направлену на його адресу відповідними органами. Вказані обставини вказують на суб`єктивний характер причин невиконання рішення суду. За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 22.04.2021 року.

Головуючий: _____________ Г.Л. Карпушин

Судді: ______________ О.Ю. Кузнєцова _____________ Л.М. Хіль