ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8197/20
провадження № 2/753/1704/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецька О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з 02.02.2007 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 р. розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що дитина проживає разом з матір`ю, про що існує усна домовленість з відповідачем. Враховуючи інтереси дитини, вважає, що після розірвання шлюбу місце проживання дитини необхідно визначити разом з нею, у зв`язку із чим звернулася з відповідним позовом до суду.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.06.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

06.07.2020 р. відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Зазначив, що він не заперечує щодо визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю.

06.10.2020 р. позивач подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що вона з донькою проживає в квартирі АДРЕСА_1 , щодо якої між сторонами існує спір та подано відповідний позов до суду про поділ даної квартири. Вказує, що після вирішення судом спору про поділ житла, можливості проживати дитині разом з батьком за даною адресою немає.

Ухвалою суду від 13.10.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. При цьоиу зазначила, що спору між нею та відповідачем щодо визначення місця проживання дитини немає, але є спір з приводу квартири, в якій відповідач має намір проживати.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що між ним та позивачем немає спору щодо місця проживання доньки, оскільки він не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Заперечував викладені у позовній заяві обставини щодо його зловживання спиртними напоями.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутність представника Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 02.02.2007 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 р. було розірвано. (а.с.11-13)

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.10)

З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, у свою чергу, має реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із пояснень сторін, відповідач фактично проживає окремо від позивача та доньки.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За ч. 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вимоги ст. 51 Конституції України, ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, а також положення прецедентної практики Європейського суду з прав людини, при вирішенні справи, зокрема, про визначення місця проживання дитини встановлення обставин, які, на думку суду, забезпечують найкращі інтереси дитини та зазначення указаних обставин у відповідному рішенні є обов`язком суду.

Як на підставу своїх вимог про визначення місця проживання дитини позивач, посилається на існування між сторонами спору щодо квартири, в якій вона проживає з дитиною. При цьому позивач зазначає, що спору про визначення місця проживання доньки між сторонами немає.

Аналіз національного законодавства вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на існування спору щодо квартири не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки вони жодним чином не стосуються предмета доказування у даній справі. Також суд не приймає до уваги пояснення позивача щодо застосування до неї відповідачем психологічного та фізичного насильства за їх недоведеністю.

Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч. 6 статтею 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не приймає до уваги поданий до суду висновок №101-7109/02 від 04.09.2020 р. Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.

Позивачем не надано суду доказів наявності спору між нею та батьком дитини щодо місця проживання дитини. Крім того, про відсутність такого спору суд повідомили як позивач так і відповідач. Підстави зазначені позивачем у позовній заяві та встановлені під час розгляду справи в суді для визначення місця проживання доньки разом з нею, суд розцінює як намагання вирішити на свою користь інший спір щодо квартири.

Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, підстав для судового захисту прав дитини шляхом визначення її місця проживання з матір`ю суд не вбачає та приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Керуючись ст.ст. 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА