Справа № 214/9347/19
2-п/214/45/21
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 1 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача ОСОБА_2 23 квітня 2021 року звернувся до суду з заявою, в якій просить: переглянути заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 1 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування заяви зазначає наступне. Ухвалюючи рішення про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, суд виходив з того, що відповідач була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Заперечує з приводу заявлених та задоволених позовних вимог. Вказує, що згідно ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Оскільки судова повістка за місцем реєстрації, яке було вказано позивачем в позовній заяві, відповідачу не вручала згідно вимог ст.128 ЦПК України, остання не знала про існування зазначеного позову, тому не прибула в судове засідання та не могла повідомити суду про поважність причин неявки і надати свої заперечення проти позовних вимог з підтвердженням їх відповідними доказами. Згідно ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа. Виходячи з положень ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Статтею 178 ЦПК України передбачено право відповідача на подання відзиву у строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою суду про відкриття провадження від 07.02.2020 було встановлено Відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня отримання копії вказаної ухвали. Вказує, що ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками не була вручена відповідачу засобами поштового зв`язку. Вказує, що поштові повідомлення, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.19-25) не можуть підтверджувати ознайомлення відповідача з датою та часом судового розгляду у справі, призначеного на 01.04.2020. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що наявність у матеріалах справи поштового конверту, адресованого цим судом відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання, порушує право відповідача знати про час і місце судових засідань (частина 2 статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи цим судом). При цьому, відмітка «за закінченням встановленого строку зберігання», яка міститься на поштовому конверті, не є причиною невручення судового повідомлення (після 5 днів). Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Отже, подібна відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає, чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання. Саме такий правовий висновок було сформовано Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в окремій ухвалі від 23 січня 2019 року у справі № 761/15565/16. Також, Верховним Судом зазначено про те, що Закон України «Про поштовий зв`язок» і Правила надання послуг поштового зв`язку не передбачають для судових повідомлень, направлених рекомендованим листом, довідки із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», яка засвідчується підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля. Зазначене за своїм сутнісним змістом не є причиною невручення, а є причиною повернення. При поверненні рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» мають зазначатись причини невручення, а не причини повернення. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що наявність у матеріалах справи поштового конверту, адресованого цим судом відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання, порушує право відповідача знати про час і місце судових засідань. Саме така правова позиція сформована Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2019 у справі №200/11343/14-ц. Зазначає, що повідомлення кур`єрської служби, яке міститься в матеріалах справи (а.с.25), не містить інформацію у якій саме справі надсилалася судова повістка відповідачу. Відповідно до частини 1 статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року). Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вважає, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01.04.2020 у цій справі порушені принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права. Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33). Наполягає, що неповідомлення відповідача у встановленому порядку про розгляд справи позбавило її передбаченого права надати суду докази, якими вони обґрунтовує свої заперечення проти позову. Вказує, що відповідач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З урахуванням доводів позивача, під час розгляду справи №214/9347/19 судом встановлено, що «відповідачка у спірній квартирі не проживає понад один рік без поважних причин, що встановлено актом (а.с.10).» Вказує, що суд взагалі не дослідив та не з`ясував причини непроживання відповідача більш одного року у спірній квартиру, зазначивши формально про відсутність поважних причин для непроживання та не з`ясувавши дійсних причин у позивача, які достаменно йому відомі, адже відповідач донька позивача, він знав, де перебуває його донька, знав, що вона навчається в іншому місті, навіть сам певний час сплачував за її навчання. Тому з`ясування цього питання має важливе значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з вступом до навчального закладу за межами м. Кривого Рогу - до Київського національного лінгвістичного університету, відповідач була вимушена тимчасово виїжджати на навчання з м. Кривого Рогу до м. Києва. Станом на момент розгляду справи і до теперішнього часу відповідач була та є студенткою денного відділення факультету сходознавства Київського національного лінгвістичного університету. На період навчання ОСОБА_3 поселена в гуртожиток АДРЕСА_2 , підставою для поселення і проживання в якому є видані направлення (ордери). На підставі рішення комісії факультету сходознавства з поселення до гуртожитків, наказу ректора університету видається направлення (ордер), які є підставами для поселення і проживання в гуртожитку. Підставою для проживання в гуртожитку є наказ ректора університету про поселення студентів до гуртожитку (копії витягів з наказів про поселення Відповідача до гуртожитку №4 додаються). Згідно зі ст.129 ЖК УРСР ордер є підставою для вселення на надану жилплощу, після якого особа набуває право користування жилим приміщенням. Наполягає, що вказане свідчить про те, що відповідач є студенткою Київського національного лінгвістичного університету, однак не зареєстрована в гуртожитку навчального закладу на час навчання. Оскільки гуртожитки відносяться до житлового фонду спеціального призначення, вони можуть використовуватись виключно для забезпечення потреб у тимчасовому житлі осіб, визначених ст. 127 Житлового кодексу УРСР. Згідно ч.ч.1, 2 та 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Вказує, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані із цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям. Стаття 71 ЖК УРСР також встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Зазначає, що у даній справі необхідно з`ясовувати причини відсутності Відповідача понад установлені строки. Згідно п.2 ч.3 ст.71 ЖК УРСР передбачено збереження права користування житловим приміщенням у разі відсутності зареєстрованої в ньому особи строком, який не перевищує 6 місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. В такому випадку право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Звертає увагу на те, що на період розгляду справи та винесення оспорюваного заочного рішення 01.04.2020, Відповідач не завершила навчання в навчальному закладі, тимчасово мешкала в гуртожитку навчального закладу, іншого зареєстрованого місця проживання, окрім квартири батька-позивача за адресою АДРЕСА_1 , відповідач не мала та не має і на теперішній час. Постановою КМУ від 02.03.2016 №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно п. 26 Правил реєстрації зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для перебування бездомної особи на обліку/для отримання бездомною особою соціальних послуг у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). Наполягає, що оскільки відповідач не зареєстрована в гуртожитку, підстави для зняття її з реєстрації на момент навчання та мешкання в гуртожитку без реєстрації, відсутні. З урахуванням вищевикладеного, вважає, що наданий позивачем акт від 16.12.2019 не є достовірним доказом відповідно ст.79 ЦПК України. Зазначає, що позивач в позовній заяві посилається на положення Цивільного кодексу України щодо права власності. Зазначає, що глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Наполягає, що лише не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом (п.23 рішення від 8.04.2010 у справі «Gurepka v. Ukraine (№2)»). ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене в §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якби сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, установлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату й місце проведення засідання, а й мати достатньо часу, щоб устигнути підготуватися до справи (пп.25, 27 рішення від 13.12.2011 у справі «Trudov v. Russia»).

20 серпня 2021 року у судове засіданні представник відповідача не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначив, що заяву підтримує.

20 серпня 2021 року представник позивача до суду не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. При цьому зазначив, що заочне рішення прийнято з дотриманням процесуального та матеріального права, а тому скасуванню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що рішення по даній справі 1 квітня 2020 року прийнято за наслідками заочного розгляду. При цьому суд виходив з того, що згідно ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Суд повідомляв відповідачку за зазначеною стороною позивача адресою, але повідомлення суду відповідачка не отримала (а.с.25-26). Як це вбачається з матеріалів справи, відповідачка не отримала повідомлення суду, це повідомлення повернулося до суду.

Враховуючи, що відповідачка фактично не отримала виклик суду, є підстави прийти до висновку, що вона фактично не була обізнана про розгляд справи, а отже не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, а також не подала відзив на позовну заяву з поважних причин.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В своїй заяві про перегляд заочного рішення, представник відповідачки посилається на те, що відповідачка відсутня в спірній квартирі у зв`язку з навчанням в м. Києві.

Зазначення представником відповідача фактичних обставин щодо підстав відсутності відповідачки в квартирі, на переконання суду, є доказами, так як безпосередньо стосуються вирішення справи. Ці докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. ст. 284, 258-260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 1 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 1 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - скасувати

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов