Головуючий суду 1 інстанції - Рукас О.В.
Доповідач -Кострицький В.В.
Справа № 431/3836/20
Провадження № 22-ц/810/261/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 лютого 2021 року, ухвалене у складі судді Рукас О.В. в м. Старобільськ Луганської області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком. На підставі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 11 серпня 2016 року (справа № 431/3052/16-ц) шлюб між ними розірвано. Увесь час, з моменту розірвання шлюбу та дотепер відповідач ОСОБА_2 , постійно, на погляд позивачки, незаконно, проникає до її домоволодіння, шляхом підбору ключів заходить до будинку, господарських будівель та споруд, мотивуючи свої дії тим, що він забирає свої речі, вже чотири роки. Позивач зазначає, що ці незаконні дії відповідача відбуваються в той час, коли в будинку нікого немає, тобто таємно. Після відвідувань відповідача її домоволодіння, вона не може потрапити до будинку та господарських приміщень, оскільки замки зіпсовані. З приводу незаконних дій відповідача ОСОБА_2 , вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, що підтверджується відповідями посадових осіб даних на її ім`я від 20.06.2017 року, 19.12.2017 року, 06.08.2020 року, однак представники правоохоронних органів відсилають позивачку до суду для вирішення цього питання, посилаючись на те, що в даному випадку вбачаються цивільні правовідносини. Вважає, що дії ОСОБА_2 порушують право позивачки на володіння та користування належним їй на праві власності майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , тому просить суд, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , усунути перешкоди у користуванні нею будинком а вищевказаною адресою шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 відвідувати будинок, господарські будівлі і споруди, а також подвір`я, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Отже обов`язок доказування порушень права лежить на позивачеві. Беручи до уваги відсутність будь-яких доказів, що підтверджують доведення порушення відповідачем ОСОБА_2 цивільних прав позивача ОСОБА_1 , суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову, та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги останньої.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зазначене рішення прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне. На думку скаржниці суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для справи, що потягнуло за собою невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування відмови у задоволенні позову Старобільський районний суд Луганської області в особі судді Рукас О.В., послався на те, що доводи скаржниці про те, що відповідач ОСОБА_2 , постійно, незаконно, проникає до мого домоволодіння, шляхом підбору ключів заходить до будинку, господарських будівель та споруд мотивуючи свої дії тим, що він забирає свої речі, що ці його незаконні дії відбуваються в той час, коли в будинку нікого немає, тобто таємно та після відвідувань відповідачем даного домоволодіння, яке належить позивачці на праві власності, та остання не може потрапити до будинку та господарських приміщень, через те, що замки зіпсовані, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відсутні будь-які докази вчинення відповідачем вказаних дій, що на думку скаржниці не відповідає дійсним обставинам даної справи. Також скаржниця вважає, що посилання суду першої інстанції на звернення скаржниці до правоохоронних органів, та на відповіді на них від 20.06.2017 року, де зазначено, що вході проведеної перевірки було встановлено, що під час словесної сварки громадський порядок ніким не був порушений, тілесні ушкодження ніхто не отримав, матеріальні збитки нікому не були спричинені; від 19.12.2017 року де зазначено, що в ході проведення перевірки було встановлено, що під час конфлікту між скаржницею та громадянином ОСОБА_2 , публічний порядок ніким не було порушено, тілесні ушкодження ніхто не отримав, матеріальні збитки нікому не були спричинені; від 06.08.2020 року зазначено, що за результатами проведеної перевірки прийнято рішення, згідно Закону України «Про звернення громадян», Наказу МВС «Про затвердження Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України від 15.11.2017 № 930, про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з відсутністю у даному випадку ознак кримінального правопорушення є помилковими. Також на думку скаржниці суд першої інстанції вважає, що інших доказів, які б підтверджували порушення відповідачем моїх законних прав, суду надано не було, тобто на думку скаржниці дійшов формально до розгляду справи обмежившись запереченнями позивача, не дослідивши усі обставини справи. Скаржниця вважає, що всупереч вимогам норм процесуального права які зобов`язують суд ретельно досліджувати усі обставини справи Старобільський районний суд Луганської області в особі судді Рукас О.В., взагалі не з`ясовував з приводу чого скаржниця зверталася до правоохоронних органів Старобільського району, хоча скаржниця вказувала на те, що її звернення стосувалися саме незаконного проникнення ОСОБА_2 , до домоволодіння власницею якого являється скаржниця. На думку скаржниці суд першої інстанції не піддав сумніву правдивість доводів відповідача ОСОБА_2 , тим самим поставивши під сумнів докази які надані скаржницею, що свідчить про необ`єктивність судді Рукас О.В., при розгляді даної справи, хоча відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд з власної ініціативи може витребувати докази у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, натомість суд поклав на мене обов`язок доказування неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_2 , що є не вірним, оскільки відповідач ОСОБА_2 , заперечував проти задоволення позову, і жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень не надав, а відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Також скаржниця зауважує, що суддя Рукас О.В., надала змогу відповідачу ОСОБА_2 , принизити ОСОБА_1 у судовому засідання, жодного разу не зробивши зауваження відповідачу, що відповідно до ст. 214 ЦПК України, в частині того, що головуючий вживає необхідних заходів для забезпечення в судовому засіданні належного порядку. Скаржниця зазначає, що відповідно норм статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини, практиці ЄСПЛ, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, що у даному конкретному випадку на думку скаржниці Старобільським районним судом Луганської області не дотримано справедливого балансу, щодо втручання оскаржуваним рішенням в право скаржниці на володіння майном, яке останній належить на праві приватної власності.

Доводи інших учасників справи

22 березня 2021 року на адресу Луганського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 .. Мотивуючи який відповідач зазначив, що доводи апеляційної скарги не мають ніякого правового обґрунтування підстав для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на те, що суду першої інстанції позивачем не надано належних доказів підтверджуючих її позовні вимоги з огляду на наступні доводи скаржниці. На думку відповідача, на переконання скаржниці суд першої інстанції піддав сумніву правдивість доводів відповідача, тим самим поставивши під сумнів докази, які подані позивачкою, що на її переконання свідчить про необ`єктивність головуючого судді при розгляді справи. Також відповідач зазначає, що скаржниця вказувала на те, що відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд з власної ініціативи може витребувати докази у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадках. А також довід скаржниці, щодо недотримання судом першої інстанції справедливого балансу, щодо втручання оскаржуваним рішенням в її право володіння майном, яке належить їй на праві власності. Надані суду у якості доказів відповіді Старобільського відділу поліції містять лише інформацію стосовно повної відсутності спричинення будь - кому матеріальних збитків, а також є недоведеним той факт що відповідач, проникав до домоволодіння яке належить позивачці на праві власності.

Виходячи з вищевикладеного відповідач дійшов висновку, що позивачкою під час розгляду справи у суді першої інстанції не доведено обставин на які вона посилалась як на підставу своїх позовних вимог, що в результаті зумовило прийняття судом першої інстанції відповідного судового рішення, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги відповідач вважає за доцільне відмовити повністю через необґрунтованість.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання та представник позивачки належним чином здійснював представництво інтересів.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступи представника позивачки ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 4, ст. 6 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно матеріалів справи судом встановлені обставини які не зпаперечуються сторонами.

Згідно Договору дарування житлового будинку від 03 березня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М., зареєстровано в реєстрі № 392, ОСОБА_1 прийняла у дар від батька ОСОБА_4 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію прав Старобільського РБТІ № 30159913 від 01.06.2011 року, на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 , на підставі Договору дарування №392/03.03.2011, форма власності приватна, частка 1/1 (а.с. 11).

Згідно копії рішення Старобільського районного суду Луганської області від 11 серпня 2016 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб. Рішення набрало чинності 23.08.2016 року (а.с.12).

Податковим повідомленням-рішенням від 05.05.2020 року № 4-1230 та фіскальним чеком від 23.06.2020 року № 55, ОСОБА_1 сплачено земельний податок з фізичних осіб 18010700 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно повідомлення Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 20.06.2017 року № 7463/111/43-2017, заява за фактом словесної сварки з колишнім чоловіком гр. ОСОБА_2 19.06.2017 року за місцем мешкання, була зареєстрована Старобільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області в ЖЄО № 1916 від 19.06.2017 р. та розглянута. В ході проведеної перевірки було встановлено, що під час словесної сварки громадський порядок ніким не був порушений, тілесні ушкодження ніхто не отримав, матеріальні збитки нікому не були спричинені. Також повідомлено, що з громадянином ОСОБА_2 була проведена профілактична бесіда про недопущення ним в подальшому правопорушень. У випадку наступних фактів порушення громадянином ОСОБА_2 норм спілкування, до нього будуть прийняті міри згідно чинного законодавства. За результатами проведеної перевірки прийнято рішення, згідно із Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР та положенням «Про порядок роботи зі зверненнями громадян» затвердженого наказом МВС України № 1177-2004 року, про невнесення її заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з відсутністю у даному випадку ознак кримінального правопорушення (а.с.13).

Згідно повідомлення Старобільського ВП ГУНП в Луганській області від 19.12.2017 року № 16341/111/43-2017, надане ОСОБА_1 до Старобільського відділу поліції, повідомлення за фактом протиправних дій з боку громадянина ОСОБА_2 було зареєстроване Старобільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області в Журнал єдиного обліку за № 4647 від 17.12.2017, та розглянуте. В ході проведення перевірки було встановлено, що під час конфлікту між скаржницею та громадянином ОСОБА_2 публічний порядок ніким не було порушено, тілесні ушкодження ніхто не отримав, матеріальні збитки нікому не були спричинені. За результатами проведеної перевірки прийнято рішення, згідно із Законом України «Про звернення громадян» та «Положення про порядок роботи зі зернениями громадян», затвердженого наказом МВС України № 1177-2004 року, про невнесення заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку відсутністю у даному випадку ознак кримінального правопорушення (а.с.14).

Згідно повідомлення ГУ НП в Луганській області Старобільського ВП від 06.08.2020 року № 10366/111/43-2020, звернення ОСОБА_1 до Старобільської відділу поліції від 28.07.2020 було зареєстровано в ЖЄО Старобільського ВП ГУНП в Луганській області № 4171 від 28.07.2020 та розглянуто. За результатами проведеної перевірки прийнято рішення, згідно Закону України «Про звернення громадян», Наказу МВС «Про затвердження Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України від 15.11.2017 № 930, про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з відсутністю у даному випадку ознак кримінального правопорушення (а.с.15).

Таким чином в судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна - будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та має право на володіння, користування, розпорядження цим майном.

Доводи скаржниці про те, що з моменту розірвання шлюбу та по теперішній час відповідач ОСОБА_2 , постійно, незаконно, проникає до її домоволодіння, шляхом підбору ключів заходить до будинку, господарських будівель та споруд мотивуючи свої дії тим, що він забирає свої речі, що ці його незаконні дії відбуваються в той час, коли в будинку нікого немає, тобто таємно та після відвідувань відповідачем даного домоволодіння, яке належить позивачу на праві власності, остання не може потрапити до будинку та господарських приміщень, через те, що замки зіпсовані, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відсутні будь-які докази вчинення відповідачем вказаних дій. Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивачки підтвердив відсутність доказів проникнення відповідача до будівлі належної позивачці.

Матеріалами справи підтверджуються звернення скаржниці ОСОБА_1 , до правоохоронних органів, що підтверджується відповідями посадових осіб даних на її ім`я від 20.06.2017 року, де зазначено, що вході проведеної перевірки було встановлено, що під час словесної сварки громадський порядок ніким не був порушений, тілесні ушкодження ніхто не отримав, матеріальні збитки нікому не були спричинені; від 19.12.2017 року де зазначено, що в ході проведення перевірки було встановлено, що під час конфлікту між нею та громадянином ОСОБА_2 публічний порядок ніким не було порушено, тілесні ушкодження ніхто не отримав, матеріальні збитки нікому не були спричинені; від 06.08.2020 року зазначено, що за результатами проведеної перевірки прийнято рішення, згідно Закону України «Про звернення громадян», Наказу МВС «Про затвердження Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України від 15.11.2017 № 930, про невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з відсутністю у даному випадку ознак кримінального правопорушення.

Інших доказів, які б підтверджували порушення відповідачем законних прав позивача щодо недоторканості житла, суду надано не було.

Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права чи інтересу.

Згідно ч. 2,3,4,5 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02. 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Доводи скаржника щодо збирання доказів судом самостійно не заслуговують на увагу в цілому так, як обов`язок доказування порушень права лежить на позивачеві, натомість судом першої інстанції зроблено висновок з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скаржниці, щодо пропорційності між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення колегією суддів не береться до уваги, через необґрунтованість позову по суті.

Посилання апелянта на приниження її діями головуючого в суді першої інстанції не є конкретизованим та обгрунтованим посиланнями на підтверджуючи обставини.

Колегія суддів виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, також беручи до уваги відсутність будь-яких доказів, що підтверджують доведення порушення відповідачем ОСОБА_2 цивільних прав позивача ОСОБА_1 , суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позову, та вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги за необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.259,367,374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 16 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: