Справа № 509/4884/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Жижки О.В.

секретар Майорова Ю.С.

учасники процесу не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт Овідіополь, заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2021 року представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Єнчева О.О., звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною заявою, в якій просить суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо:

- перебування в місці проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближення на 50 м до закладу навчання спільних дітей ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , а саме ДНЗ № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 ., ЗОШ № 80, за адресою: АДРЕСА_3 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- копію рішення направити до відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області для взяття ОСОБА_2 , проживаючого за здресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, на профілактичний облік та до виконавчого комітету Таїровської селищної ради;

- відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі зі ОСОБА_2 від 24.07.2014 року. Від шлюбу у пари народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №947/23337/20 від 02.11.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Спільні діти проживають разом із матір`ю за її адресою. 27.10.2019 року ОСОБА_2 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, з ножем почав у присутності дітей кидатися на ОСОБА_1 , тому вона була змушена викликати поліцію, що підтверджується заявою від 27.10.2019 року та поясненнями до заяви. Однак, звернення до поліції у жовтні 2019 року не дало результату. Після зазначеного інциденту сторони остаточно припинили будь-які спільні відносини. Постійні знущання та алкоголь стали підставою розриву відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , втім колишній чоловік все одно не залишає у спокої заявницю, вона зазнає постійного психологічного тиску з його боку, їй постійно надходять погрози та принизливі слова в текстових повідомленнях у соціальній мережі «Фейсбук». 11.03.2021 року о 21:10, 12.03.2021 року о 19:19, 20.03.2021 року о 12:31, 03.08.2021 року о 12:30 та о 21:33 безпідставно вчинив в черговий раз домашнє насильство: надсилав особисті смс-повідомлення з брутальними, нецензурними словами, принижував та погрожував фізичною розправою ОСОБА_1 , що підтверджується роздруківками смс-повідомдлень із месенджера «Фейсбук». Зауважує, як вбачається з роздруківок, останній інцидент відбувся 2 вересня. Таким чином, ОСОБА_1 має обґрунтовані побоювання за свою безпеку та безпеку своїх двох малолітніх дітей. 03.09.2021 року було подано заяву до ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про вчинення адміністративного правопорушення з боку ОСОБА_2 . У зв`язку з систематичним вчиненням домашнього насильства, ОСОБА_1 реально боїться за своє та дітей життя і здоров`я та за їх безпеку в цілому, тому що нездатна захистити себе від насильницьких дій ОСОБА_2 , через що виникла необхідність у зверненні з даною заявою.

У судове засідання 17.09.2021 року учасники процесу не з`явилися, хоча повідомлялися телефонограмою про день, час та місце розгляду заяви, а ОСОБА_2 і на офіційному сайті суду, у зв`язку з чим суд розглянув заяву за їх відсутністю, зважаючи на ст. 350-5 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 27.10.2019 року, в якій просить прийняти міри до свого чоловіка ОСОБА_2 , який раніше виявляв агресію до неї у вигляді нецензурної лайки в її бік при дітях, погрожував фізичною розправою.

З заяви ОСОБА_1 до ВП № 2 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області від 03.09.2021 року вбачається, що вона просить притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, та скласти відповідний протокол.

Також, до заяви додані роздруківки з соціальних мереж з повідомленнями від ОСОБА_2 , з яких вбачаються нецензурні вислови та погрози від 03.08.2021 року, 11.03.2021 року, 12.03.2021 року, 20.03.2021року.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 947/23337/20 від 02.11.2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Отже, необхідною правовою підставою для застосування щодо особи обмежувального припису є вчинення цією особою домашнього насильства та наявність достатніх ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

На підтвердження фактів вчинення щодо заявника домашнього насильства заінтересованою особою, суду не надано жодної постанови про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності заінтересованої особи.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_2 стосовно заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником суду не надані.

Даних про зловживання ОСОБА_2 алкогольними напоями заявником суду не представлено.

Крім того, суд враховує відсутність ризиків, адже конфліктна ситуація виникала 27.10.2019, 11.03.2021, 12.03.2021, 20.03.2021, 03.08.2021, що вбачається з роздруківки повідомлень з соціальних мереж, а заявник звернувся до суду 16.09.2021 року, вказуючи, що на сьогоднішній день існує загроза його безпеці чи життю.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що до заяви не додано доказів того, що останній інцидент відбувся 02 вересня, як то вказано в заяві.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що погроз в бік дітей з роздруківок повідомлень, доданих до заяви, не вбачається, а заявник просить заборонити наближатися на 50 м. до закладу навчання дітей.

Крім того, Верховний суд у постанові від 06.02.2020 року у справі за № 753/8626/19 висловив позицію, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо заявника психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що вчинено щодо заявника домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За загальним правилом, закріпленим частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, оскільки заявником належним чином не доведено наявності передбачених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо ОСОБА_2 обмежувального припису, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відмова у задоволенні заяви не позбавляє заявника права повторного звернення до суду за наявності відповідних правових підстав та у разі їх доведення належними і допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 263-265, 294, 350-6, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ), про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Овідіопольський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 17.09.2021 року.

Суддя О.В. Жижка