ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» вересня 2021 року

м. Харків

справа № 641/202/21

провадження № 22ц/818/4537/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року в складі судді Курганникової О.А.

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 04 липня 2012 року вона з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 .

Зазначила, що на даний час спільне життя між подружжям не склалося у зв`язку із складним ставленням до спільного побуту, нестримної поведінки відповідача. постійні сварки з його ініціативи, втрачено взаємоповагу. Влітку 2020 року ОСОБА_2 залишив їхнє спільне місце проживання та більше не повертався і разом з нею та дочкою не проживає. Фактично, спільного бажання зберегти шлюб ні вона, так само й відповідач, не мають.

Вказала, що їхня спільна дитина проживає разом із нею, відповідач не має жодних заперечень стосовно місця проживання дитини, особистим життям та розвитком дочки взагалі не цікавиться. Вона працює на посаді вчителя та не має можливості самостійно забезпечувати достатній розвиток дочки.

Посилалася на те, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є інші спеціалізовані будівельні роботи. Власну господарську діяльність відповідач здійснює з 2018 року по теперішній час. За даними відкритих джерел, за період 2019-2020 рік відповідач отримав будівельних підрядів на загальну вартість 909 661,59 грн. Інших дітей, окрім ОСОБА_3 , відповідач не має, у власності відповідач має автомобіль, що був придбаний у 2020 році.

Просила розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був укладений 04 липня 2012 року, про що Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 271; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 »; стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 липня 2012 року Комінтернівському ВДРАЦС реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 271 розірвано; після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « ОСОБА_4 »; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 10 000,00 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 18 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття; рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення змінити в частині суми аліментів, яку визначити в розмірі 2395,00 грн щомісяця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що він отримує дохід виключно з результатів своєї підприємницької діяльності. Дохід не є сталим. Мінливий заробіток є сезонним і залежить від багатьох факторів. Зазначив, що стягнута сума не сумісна з рівнем його доходів, позбавить можливості утримувати літню хвору матір, забезпечувати їй та йому достатній рівень життя, харчування, лікуватися та винаймати собі житло. Вказав, що наявність у нього автомобіля не є джерелом доходу, а є інструментом для здійснення професійної діяльності, який також потребує коштів на утримання. Посилався на те, що судом невірно встановлено об`єм його заробітку, не вирахувано суму податку, єдиного внеску та те, що з залишку сум була здійснена закупівля матеріалів для капітального ремонту спільно придбаного майна, при цьому сума чистого доходу (прибутку) дорівнює 5000,00 грн. Вважав, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів в розмірі 10 000,00 грн щомісяця і якими потребами дитини вони викликані, а також який її вклад в утримання спільної дитини в матеріальному сенсі, позивачкою не надано суду відомостей про фінансову неспроможність утримувати дитину належним чином, та відомостей, з чого саме складається заявлена нею сума.

27 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому посилалася на те, що відповідачем не вказано, які саме об`єктивні причини завадили йому подати надані ним з апеляційною скаргою докази до суду першої інстанції та не просив їх долучити до матеріалів справи. Зазначила, що відповідачем не надано доказів оплати орендованої ним кімнати, при цьому вона разом із дочкою проживає в будинку та ними набуто під час шлюбу житлову квартиру. Також, відповідачем не надано доказів утримання ним своєї матері. Вказала, що відповідач протягом 2020 року знаходився на спрощеній системі оподаткування. Згідно податкової декларації за 2020 рік загальна сума доходу становить 937 567,95 грн, із цієї суми сплачено податок в розмірі 46 878,40 грн, річна сума нарахованого єдиного внеску відповідача становить 12 712,48 грн. При цьому, відповідачем не надано до суду жодного документу, який би підтверджував наявність у нього валових витрат на провадження господарської діяльності. Таким чином, чистий дохід відповідача за 2020 рік складає 877 977,07 грн, що становить 73 164,75 грн на місяць.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду лише в частині стягнення аліментів, тому в іншій частині рішення суду судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 10 000,00 грн, який є достатнім для забезпечення потреб дитини та який відповідач може надавати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 04 липня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 з 15 червня 2018 року зареєстрований як фізична особа-підприємець з наступними видами діяльності: 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у. (основний); 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 43.34 Малярні роботи та скління; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.32 Установлення столярних виробів; 43.31 Штукатурні роботи; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 74.20 Діяльність у сфері фотографії; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (а.с.11, 34).

Як вбачається з податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2020 рік загальна сума доходу за звітній (податковий) період склала 937 567,95 грн (а.с.39-40).

15 вересня 2020 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір оренди житлового приміщення, кімнати у квартирі, житловою площею 14,3 кв м за адресою: АДРЕСА_1 строком на 1 рік зі сплатою орендної плати на місяць в розмірі 1900,00 грн (а.с.41-42).

Згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, який є складовою частиною НАІС ГСЦ МВС України, на ім`я ОСОБА_2 , 29 травня 2020 року зареєстровано транспортний засіб Mazda CX-7, 2009 року випуску, кузов НОМЕР_1 , чорного кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_2 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 (а.с.48, 50).

До суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 надано копію договору купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Трест Житлобуд-1» та ОСОБА_1 про придбання нею квартири АДРЕСА_2 загальною площею 49,80 кв м, житловою площею 23,40 кв м (а.с.78-79).

ОСОБА_2 надав копії замовлень покупця на товари будівельного характеру (а.с.81-162).

Також, ОСОБА_2 надав копії платіжних доручень щодо переведення грошових коштів на рахунок своєї матері ОСОБА_7 та копії квитанції про сплату комунальних послуг (а.с.165-197).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до статті 80 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Із положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році вбачається, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом право отримання аліментів на дитину одним із подружжя, не залежить від того перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 723/3193/19-ц, провадження № 61-11454св20.

Отже, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись або за домовленістю між батьками, або за рішенням суду.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дитини не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі 10 000,00 грн, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дитини буде достатнім для забезпечення її належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Задовольняючи позов та стягуючи аліменти на утримання дитини в розмірі 10 000,00 грн щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 є працездатною людиною і як батько зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, забезпечивши її мінімально необхідними благами, які потрібні для її життя та виховання, також суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін та наявність інших утриманців.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять. Із податкової декларації платника Єдиного податку фізичної особи підприємця вбачається, що загальна сума доходу за звітний (податковий) період за 2020 рік склала 937 567, 95 грн, з якої утримано податки.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з урахуванням розміру доходів відповідача.

Надані ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою договір купівлі-продажу квартири, замовлення покупця та квитанції про сплату комунальних послуг і переведення грошових коштів на рахунок своєї матері, колегія суддів до уваги не приймає у відповідності до вимог частини 3 статті 367 ЦПК України, адже до суду першої інстанції відповідач таких доказів не надавав.

Водночас, у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції в оскаржуваній частині правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення в оскаржуваній частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 травня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 15 вересня 2021 року.