ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року

м. Харків

Справа № 638/359/19

Провадження № 22-ц/818/559/21

Харківський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участі секретаря Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,-

у с т а н о в и в :

В січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позову вказувала, що 05 травня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої державної контори Агасян В.Г за № 6-416., за умовами якого позивач передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зобов`язувалась довічно утримувати ОСОБА_3 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які остання самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, ліками, тощо. Договором також зазначено, що позивач залишає за собою довічне право проживання у квартирі, що є істотною умовою договору.

В позові зазначено, що після укладення договору довічного утримання ОСОБА_2 жодного разу не відвідувала ОСОБА_3 та не цікавилась її життям. У зв`язку з цим позивач була не задоволена таким ставленням до себе та вирішила розірвати договір, шляхом звернення до суду з відповідним позовом 25 квітня 2018 року. Як вказує позивач, після цього до її квартири зайшли дві невстановлені особи та вимагали відмовитись від позову та покинути квартиру. Свідком зазначеного факту була знайома позивача ОСОБА_5 , яка викликала поліцію. Внаслідок цих обставин стан здоров я ОСОБА_3 значно погіршився та позивач була вимушена переїхати до квартири, де мешкає ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ). Через деякий час позивач вирішила повернутись до своєї квартири, але з`ясувалось, що дверні замки за час її відсутності було змінено без попередження та надання ОСОБА_3 копії ключів, про що складено відповідний акт. Підсумовуючи викладене у позові наголошується, що відповідач порушила істотні умови договору, внаслідок чого він повинен бути розірваний, а квартира повернута у власність позивача.

Заперечуючи проти позову представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив, в якому зазначає, що позов ґрунтується на надуманих обставинах, які не відповідають дійсності, позивачем не наведено жодної обґрунтованої правової підстави для розірвання договору, не надано жодного доказу, який би підтверджував порушення умов договору довічного утримання зі сторони відповідача, не зазначила чого саме позбавляється позивач і яка шкода їй завдається. До відзиву надано копію розписки від 05.05.2016 про отримання одноразового грошового утримання, копії поштових квитанції про щомісячні перекази на ім`я позивача за період 2016-2019 р, розписка від 28.06.2017 про отримання щомісячного грошового утримання за серпень листопад 2017 р., інформація з особового рахунку про відсутність заборгованості за спожиті житлово комунальні послуги станом на 01.03.2019 р., копії актів наданих послуг помічниці по дому , квитанції про сплату житлово комунальних послуг за 2016-2019 р.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року позов задоволено. Розірвано договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 15.01.2019р., посвідчений державним нотаріусом Сьомої державної нотаріальної контори Агасян В.Г., за реєстровим № 6-416.

Рішення мотивовано тим, що надавши оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведеними сторонами доводам, з урахуванням правової природи договору суд вважає доведеними наступні обставини, що після укладання договору довічного утримання відповідач лише частково виконував взяті на себе зобов`язання, а саме: сплатив позивачу одноразово грошове утримання у розмірі 28 000 грн та щомісяця перераховував по 500 грн на картковий рахунок позивача, однак в односторонньому порядку припинив виконання зобов`язань по договору. Суд не враховує доводи відповідача відносно того, що відчужувач своїми діями перешкоджала відповідачеві належним чином виконувати умови договору, оскільки вони не підтверджені належними доказами та правового значення не мають. У зв`язку з тим, що відповідачем не доведено належне виконання умов договору, суд прийшов до обґрунтованого висновку, щодо задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , вважає рішення суду першої інстанції абсолютно незаконним, безпідставним та не обґрунтованим, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування скарги зазначає, що грошове утримання щомісячно виплачувалось, починаючи з моменту укладання договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом за адресою АДРЕСА_1 або на рахунок банківської установи або готівкою на руки під розписку. Щомісяця здійснювалась відповідачем оплата житлово комунальних послуг, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні квитанції. (а.с. 44- 86). Представник відповідача наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушенням стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Проте, у справі містять докази того, що за весь період з моменту укладення спірного договору відповідач належним чином та в повному обсязі виконує всі свої обов`язки, про що свідчить копія розписки від 05.05.2016 про отримання одноразового грошового утримання, копії поштових квитанції про щомісячні перекази на ім`я позивача за період 2016-2019 р, розписка від 28.06.2017 про отримання щомісячного грошового утримання за серпень листопад 2017 р., інформація з особового рахунку про відсутність заборгованості за спожиті житлово комунальні послуги станом на 01.03.2019 р., копії актів наданих послуг помічниці по дому , квитанції про сплату житлово комунальних послуг за 2016-2019 р.

Крім цього, в матеріалах справи міститься електронний доказ на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 визнає, що договір довічного утримання від 05.05.2016 року виконується в повному обсязі та належним чином, а також той факт, що додатково позивач отримувала послуги доглядальниці. Жодних скарг чи претензій щодо неналежного виконання договору від позивача до відповідача не надходило.

Представник відповідача у скарзі спростовує твердження позивача про те, що її нібито позбавили права на проживання у квартирі. Пояснює наступним, що до ОСОБА_3 приїхали два представника відповідача, оскільки вона не виходила на зв`язок, не відчиняла двері помічниці по дому і виникла необхідність перевірити, що трапилось. Коли представники прибули на місце, то двері ніхто не відчинив, на телефонні дзвінки не відповідав, тому було прийнято рішення відмикати двері за допомогою спеціаліста. Згодом, безпосередньо від позивача, з ясувалось, що до ОСОБА_3 приїхала хрещениця ОСОБА_4 , яка і змінила замки та сказала нікого не впускати, крім того позивач повідомила, що склала на хрещеницу заповіт і пообіцяла їй віддати квартиру.

Крім того, у скарзі зазначено, що суддя в рішенні вказала факти, обставини та докази, які не подавались до суду сторонами, не досліджувались і про які навіть не йшла мова у судових засіданнях. Суддя в рішенні вказує, що позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на факт припинення виконання відповідачем договірних зобов`язань в частині щомісячного грошового утримання та оплати комунальних послуг, проте, на думку представника відповідача, це твердження не відповідає дійсності, оскільки жодного слова ОСОБА_3 не зазначала в позові та не посилалась на цей факт, крім того матеріали справи містять докази про виконання відповідачем в цій частині своїх зобов`язань у повному обсязі.

Вважає, що неповно було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, суддя безпідставно не дослідила докази в електронному вигляді на підтвердження доводів відповідача про належне виконання зобов`язання. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Від представника правонаступника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивача просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначає, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем договору довічного утримання ОСОБА_3 була позбавлена можливості проживати у своїй квартирі, отримувати щомісячні платежі, що є істотним порушення вказаного договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивач у справі - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 .

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01 лютого 2021 року залучено до участі у справі ОСОБА_4 в якості правонаступника позивача ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи 05 травня 2016 року укладений договір довічного утримання між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. та зареєстрований в Реєстрі за №6-416, що є предметом позову.

Відповідно до предмету договору, позивач передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 .

За умовами пункту 7 Договору ОСОБА_2 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які ОСОБА_3 самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовилися, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500,00 гривень. на місяць, які будуть щомісячно надаватися ОСОБА_3 шляхом банківського або поштового переказу або готівкою під розписку.

Крім вказаної суми, Набувач зобов`язався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру, у терміни, визначені договорами. Кошти на комунальні послуги надаються ОСОБА_3 . У разі зміни тарифів відчужувач повідомляє набувача протягом 5 днів з дня отримання квитанцій. У випаду виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужував самостійно, на свій розсуд несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, згідно обумовлених сум.

Набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача та її чоловіка після смерті.

За умовами пунктів 8-12 Договору, грошове утримання виплачується щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом або готівкою під розписку або на банківський рахунок. Сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України.

Крім того, за спільною згодою визначено одноразове грошове утримання в сумі 28 000,00 грн., які відчужував отримав повністю від набувача перед підписанням договору.

Відчужував засвідчив, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору.

Набувач гарантував, що відчужував залишає за собою довічне право на проживання у вказаній квартирі. Відчужувач не має права вселяти та реєструвати в квартиру інших осіб.

Виходячи з положень ч. 1 ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов`язання.

Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків. Виконанням обов`язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором.

За умовам пункту 14 Договору, істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі.

Цей Договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому порядку. При розірванні договору у судовому порядку, відчужувач зобов`язаний повернути набувачу усі витрати, які набувач поніс при виконанні Договору протягом його дії згідно п.п. 7-9 цього Договору. (пункт 15 Договору)

Обґрунтовуючи позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання позивач посилається на те, що відповідачем порушуються істотні умови договору, а саме - стороною відповідача змінено замки до вхідної двері у відчуженій квартирі, в результаті чого позивач ОСОБА_3 змушена шукати притулку у сторонніх людей. Такі обставини були розцінені позивачем як порушення істотних умов договору, згідно п. 14 цього договору, вважає можливим його розірвати.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не виконано, зокрема, не подано жодного доказу надання матеріальної допомоги в розмірі визначеному в п. 7 Договору. З врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач взятий на себе обов`язок згідно умов договору довічного утримання не виконує в повному обсязі, відповідно до умов договору, що в силу ст. 755 ЦК України дає підстави для його розірвання, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Проте, з такою позицією суду першої інстанції судова колегія не погоджується, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а обставини справи, які мають значення для справи, є недоведеними.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до договору довічного утримання ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 належні їй на праві належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язалось довічно утримувати позивача, забезпечувати грошовими ресурсами, на які вона самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Утримання оцінено в 500 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватись позивачу, починаючи з моменту укладення договору поштовим переказом за адресою проживання відчужувача, або готівкою на руки під розписку, або на банківський рахунок. Крім вказаної суми, набувач зобов`язався щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги.

Матеріали справи містять відповідні квитанції на підтвердження виконання зазначених умов договору з боку відповідача, заборгованість зі сплати житлово комунальних послуг відсутня. (том 1 а.с. 34-88).

Крім того, ОСОБА_3 відвідувала доглядальниця з якою було укладено відповідний договір, до обов`язків якої входило купівля продуктів, побутової хімії, ліків, прибирання в квартирі. (том 1 а.с. 87-94) Необхідно зазначити, що надання таких послуг позивачеві не було передбачено договором довічного утримання, це була одностороння дія з боку відповідача, задля забезпечення найбільш комфортних умов проживання позивача.

Щодо посилань представника правонаступника позивача, на той факт, що відповідачу було достеменно відомо, про те, що ОСОБА_3 не проживає за своєю попередньою адресою, однак відповідач продовжує направляти грошові кошти на виконання умов договору на стару адресу, судова колегія не бере до уваги з огляду на наступне.

Згідно умов Договору, а саме п. 8, у випадку зміни способу отримання щомісячного грошового утримання відчужувач зобов`язаний вчасно в письмовій формі повідомити про це набувача. Матеріали справи не містять жодного доказу на виконання цього пункту договору з боку позивача, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача не надала з цього приводу необхідної інформації.

У пункті 9 Договору визначено одноразове грошове утримання у сумі 28 000 грн, яке ОСОБА_3 отримала, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи (том 1 а.с. 33).

Доводи представника правонаступника позивача, про створення відповідачем умов, які позбавили позивача користуватись квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , що є єдиною підставою позову, суд апеляційної інстанції їх не приймає та вважає необхідним зазначити про таке.

Під час судового засідання в суді апеляційної інстанції було встановлено, та не заперечувалось представниками сторін, що ОСОБА_3 добровільно, без зовнішнього тиску, виїхала проживати за іншою адресою, тому посилання представника правонаступника позивача на такі обставини, були нею ж спростовані в залі суду. Обставин, що відповідач сприяла переїзду позивача до іншого місця проживання судовим розглядом не встановлено.

Таким чином, суд першої інстанції, надаючи оцінку зазначеним обставинам, на вищевикладене уваги не звернув, вийшов за межі позовних вимог, адже підставою, зазначеною у позові, для розірвання договору довічного утримання було лише позбавлення позивача права користуватись відчуженою квартирою. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем не надано належних доказів виконання умов викладених у п. 7,8, Договору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем доведено належне та у повному обсязі виконання зобов`язань, передбачених договором довічного утримання.

Наявність факту порушення зобов`язання є підставою позову, який повинен довести позивач у справі. Проте позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем зобов`язання за договором довічного утримання, що виключає можливість застосування пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України до спірних правовідносин, як підстави розірвання цього договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; обставини, які мають значення для справи, а саме - невиконання або неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених договором довічного утримання, стороною позивача не доведено, а відтак, підстави для розірвання договору довічного утримання, передбачені п.1 ч. 1 ст. 755 ЦК України - відсутні.

З наведених мотивів, враховуючи обґрунтованість доводів апеляційної та керуючись ст.. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції і прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи вимоги зазначених норм, з правонаступника позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1152 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року - скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С.Кругова

Судді О.В.Маміна

О.Ю.Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 28 квітня 2021 року