У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючоого судді Бедьо В.І.

за участю секретаря - Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаєвої Г.С до відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В., Перша Ужгородська державна нотаріальна контора про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивача ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Родинні відносини позивача та ОСОБА_5 підтверджуються копіями свідоцтва про народження їх спільної матері ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища та з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

Позивач ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_5 мали спільну матір та різних батьків.

Про смерть ОСОБА_5 позивач дізнався у день його поховання від особи, яку бачив вперше, оскільки ОСОБА_5 наприкінці 2019 року покинув квартиру, в якій проживав разом з родиною позивача. Особа, яка повідомила позивача про смерть брата, наголосила на тому, що ОСОБА_5 , незадовго до своєї смерті, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 уклав договір купівлі-продажу № 131, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В., з ОСОБА_3 . На підставі вказаного договору ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказана спірна квартира відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 27.01.1995 № 13 належала на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6 (матері позивача) та ОСОБА_5 (рідному брату позивача) по 1/2 частині кожному. Після смерті ОСОБА_6 , спадкоємцями першої черги, належної їй частини квартири виступили рівних частинах її сини: ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_7 , які на момент смерті матері проживали та були зареєстровані разом з ОСОБА_6 , а відтак, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вони не заявили про відмову від неї.

Позивач, як і його рідний брат ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований на момент смерті ОСОБА_6 разом з нею, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб на день смерті одного з них від 20.08.2021 року № 5079/18-21, вони обоє є спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом, отже вони обоє прийняли спадщину за померлою ОСОБА_6 . Заяву про відмову від прийняття спадщини за померлою ОСОБА_6 позивач не подавав.

Однак, ОСОБА_5 оформив за собою право власності як на свою частину спадкового майна так і на частину спадкового майна, належного позивачу та набув право власності на Ѕ частину квартири по АДРЕСА_2 , позі при цьому ОСОБА_8 права на спадкове майно.

Так, ОСОБА_5 зареєструвавши в цілому за собою право власності на спадкове майно, позбавив позивача права на належну йому частину у спадковому майні. Після цього, ОСОБА_5 відчужив квартиру на користь ОСОБА_3 , розпорядившись при цьому і частиною майна, належного позивачу.

У спірній квартирі позивач, його дружина та троє їх дітей були зареєстровані з 12.06.2003 року, протягом всього цього часу постійно проживали в ній. Саме позивач весь цей час здійснював сплату комунальних платежів, підтримував квартиру у належному стані. Натомість ОСОБА_5 ніколи не працював, жодних коштів не мав, участі в утриманні квартири не приймав.

Заявник стверджує, що про укладення ОСОБА_5 договору купівлі-продажу квартири в цілому, в тому числі і належної позивачу частки, позивачу відомо не було. ОСОБА_5 ніколи не повідомляв про намір відчужити житло. Позивач ніколи не бачив покупця квартири чи інших осіб, які б були зацікавлені у її придбанні. ОСОБА_5 ніколи не цікавився жодними побутовими питаннями, не приймав ніякої участі в утриманні квартири, не займався її благоустроєм. ОСОБА_5 протягом життя не укладав жодних угод, договорів, більше того, він був неписьменним, ніколи не цікавився ніякою інформацією, не вмів читати та писати. Відтак, розуміти значення на наслідки договору купівлі-продажу не міг.

Заявник вказує на те, що договір купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_5 розпорядився (відчужив) частиною належного позивачу майна, відчуживши в цілому квартиру АДРЕСА_1 , тобто використав свідоцтво про право на спадщину, питання про визнання недійсним якого буде ставити перед судом.

Звертає увагу суду на те, що з моменту укладення договору купівлі-продажу до дня поховання ОСОБА_5 позивачу не було відомо про наявність цього договору: позивач жодного разу не бачив особу, яка набула право власності на спірне майно. Позивач та його родина після укладення оскаржуваного договору і надалі проживали у спірній квартирі, здійснювали оплату комунальних послуг тощо.

Крім того, спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача, його дружини ОСОБА_9 , їхніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також сина останньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ця квартира є єдиним майном вказаних осіб, що підтверджує наданими до позовної заяви інформаційними довідками.

Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_5 і 11.08.2021 в установленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В., було заведено спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 68129194.

ОСОБА_1 користуючись правом на подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, звертався з такою заявою до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Ухвалою цього суду від 16 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Заборонено ОСОБА_3 відчужувати вказану квартиру.

Разом з тим, незважаючи на наявність вказаної ухвали, бажання позивача та його родини не допускати конфліктних ситуації., ОСОБА_14 щодня чинить тиск на позивача та його родину, вимагає надати йому доступ до квартири, зазначаючи, що дає намір зберігати там, зокрема, будівельні матеріали, погрожує тим, що зареєструє з квартири безліч сторонніх осіб, що він створюватиме позивачу та його родині всі можливі незручності тощо.

Оскільки спірна квартира наразі є власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодня погрожує та чинить тиск на ОСОБА_1 та його родину, наголошує на тому, що має намір зареєструвати у квартирі безліч сторонніх осіб, намагається потрапити до квартири та зберігати там, зокрема, будівельні матеріали, заявник вказує на необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Заявник обґрунтовує подане клопотання тим, що невжиття заходів забезпечення позову, унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду, а відтак ставить вимогу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом: заборони відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради здійснювати за згодою в ( ОСОБА_3 ) / співвласників житла, наймача та членів його сім`ї, в тому числі ОСОБА_4 реєстрацію місця проживання будь-яких інших осіб, в тому числі малолітніх, крім ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітніх осіб, за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд, дослідивши матеріали заяви, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд встановив наступне.

Предметом спору у даній цивільній справі виступає договір купівлі-продажу, серія номер 131, виданий 8.01.2021 року приватним нотаріусом Кішкін Д.В., відповідно до якого ОСОБА_5 ( який доводився братом позивачу) розпорядився (відчужив) частиною належного позивачу ОСОБА_1 майна, відчуживши в цілому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Вказані дії ОСОБА_5 позивач має намір оскаржити в судовому порядку.

Зі змісту поданої заяви слідує, що з моменту укладення договору купівлі-продажу до дня поховання ОСОБА_5 позивачу не було відомо про наявність цього договору: позивач жодного разу не бачив особу, яка набула право власності на спірне майно. Позивач та його родина після укладення оскаржуваного договору і надалі проживали у спірній квартирі, здійснювали оплату комунальних послуг тощо.

Крім того, спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача, його дружини ОСОБА_9 , їхніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також сина останньої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджує наданими до позовної заяви інформаційними довідками.

Заявник обґрунтовує подане клопотання тим, що невжиття заходів забезпечення позову, унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду, а відтак ставить вимогу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом: заборони відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради здійснювати за згодою в ( ОСОБА_3 ) / співвласників житла, наймача та членів його сім`ї, в тому числі ОСОБА_4 реєстрацію місця проживання будь-яких інших осіб, в тому числі малолітніх, крім ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітніх осіб, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 ЦПК позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За вимогами частини 4 статті 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 4 та 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Згідно з положеннями ч.6 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Як зазначає заявник, він в майбутньому має намір подати до суду позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на імя ОСОБА_5 , визнання недійсним договору купівлі-продажу номер 131, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу Кішкін Д.В.

Таким чином, предмет позову з яким позивач має звернувся до суду, взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду у разі задоволення позовних вимог.

Суд приходить до висновку, що з метою захисту прав та інтересів позивача, уникнення будь яких дій з боку відповідача, спрямованих на створення перешкод у здійсненні користування позивачем спірним нерухомим майном, беручи до уваги майбутній предмет позову, суд вважає за доцільне задовольнити подану заявником заяву.

Такий захід забезпечення позову на час розгляду справи відповідає предмету позову, є розумним, адекватним, співмірним та таким, що відповідає предмету позову, не завдає шкоди сторонам.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову відповідачем не було подано клопотання про зустрічне забезпечення, відсутні підстави, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення та враховуючи, що застосовані судом заходи забезпечення позову не спричинять в подальшому збитків відповідачу, суд вважає застосування зустрічного забезпечення не доцільним.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що подана заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.149-150, 153, 154, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб за адресою: АДРЕСА_2 .

Роз`яснити заявнику, що у відповідності до ч.4 ст.152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову. У разі неподання заявником відповідної позовної заяви заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються.

Дані заявника (позивача): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Дані відповідачів: ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали про вжиття заходів забезпечення позову направити негайно для виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Апеляційну скарга на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області В.І. Бедьо