Справа № 454/1685/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Струс Т. В. ,

за участю секретаря Синевської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просив стягнути з відповідача заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 51616,69грн. та 45154грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, а також 30000грн. відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 20.07.2021р. згідно заяви позивача позовні вимоги в частині стягнення 30000грн. відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

До початку підготовчого судового засідання позивачем надано уточнення позовних вимог, у яких просив стягнути із відповідача в його користь 51616,69грн. заборгованості із невиплаченої заробітної плати та 90804,60грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Свої вимоги мотивує наступним.

До 07.09.2020р. він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта «Надія» та був звільнений за власним бажанням.

На час звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку належних йому сум заробітної плати в сумі 51616,69грн.

Розрахунку з позивачем не проведено до даного часу.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зокрема зазначив, що відсутня вина відповідача щодо затримки заробітної плати позивачу ОСОБА_1 , оскільки в день звільнення 07.09.2020р. йому було запропоновано отримати заборгованість по заробітній платі, в тому числі всі належні йому при звільненні виплати, в касі підприємства, однак останній відмовився від їх одержання, вимагаючи одночасної виплати йому вихідної допомоги в сумі трьохмісячного заробітку у зв`язку з порушенням термінів оплати праці. Відтак вини відповідача в несвоєчасній виплаті зазначених коштів немає, відповідно і немає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також зазначив, що Міністерством енергетики України 09.03.2021р. видано наказ №11 «Про заходи підготовки до ліквідації ПрАТ «Шахта «Надія». Звертає увагу на не співмірність суми середнього заробітку та саму суми заборгованості із заробітної плати, а також невірного обчислення вказаних сум позивачем. При ухваленні рішення у справі просить також звернути увагу на те, що у підприємства наявна заборгованість із виплати заробітної плати в загальній сумі 30415627,88грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Шахта «Надія» в судове засідання не прибув, надав суду клопотання про проведення судового засідання у його відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно копії трудової книжки, ОСОБА_1 звільнений 07.09.2020р. з ПАТ «Шахта «Надія» за власним бажанням.

Відповідно до довідки ПАТ «Шахта «Надія» від 20.04.2021р. заборгованість із невиплаченої ОСОБА_1 заробітної плати складає 51616,69грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 496,20грн.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу (підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум мала бути здійснена відповідачем саме в день звільнення позивача.

Таким чином, на час розгляду справи сторонами не оспорюється факт наявності не виплаченої позивачу ОСОБА_1 заробітної плати в сумі 51616,69грн., відповідно вимога щодо стягнення вказаної заборгованості із відповідача підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що стосується вимоги про стягнення із відповідача в користь позивача середнього заробітку за час затримки при звільненні, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Відтак, виходячи із вищевказаних норм, при розгляді судом вимог позивачів заявлених на підставі ст. 117 КЗпП України обов`язковому зясуванню підлягає наявність вини роботодавця у затримці розрахунку із працівником.

Дослідженим актом про відмову в одержанні грошових коштів готівкою в касі підприємства в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати від 07.09.2020р., встановлено, що комісія в складі заступника головного бухгалтера Бедлінської Л.Л., начальника ВК Клодзінської В.І., бухгалтера-касира ОСОБА_2 , уповноваженого з антикорупційної діяльності ОСОБА_3 , засвідчила факт відмови працівником ПАТ «Шахта «Надія» Царинським І.М. отримання у касі підприємства в день звільнення 07.09.2020р. заборгованості із виплати заробітної плати за минулий час, шляхом виплати готівкою із каси підприємства в тому числі виплати розрахункових коштів при звільненні. ОСОБА_1 відмовився одержати вказані кошти, вимагаючи одночасної виплати вихідної допомоги в сумі трьохмісячного середнього заробітку.

Таким чином, в ході розгляду справи не встановлено вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу сум належних при звільненні з роботи, відповідно і не підлягає до задоволення вимога щодо стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно положень ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь ОСОБА_1 51616 (п`ятдесят одну тисячу шістсот шістнадцять) грн. 69коп. заборгованості із виплати заробітної плати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» в дохід держави 2102 (дві тисячі сто дві)грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Сокальський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахта «Надія», , місцезнаходження: с.Сілець, Сокальський район, Львівська область.

Головуючий: Т. В. Струс