Провадження №2-з/369/65/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» про забезпечення позову до подання позову, -

В С Т А Н О В И В:

08.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подання позову.

Як зазначає в своїй заяві ОСОБА_1 , 08.11.2005 року його було прийнято на роботу на посаду охоронця-контролера у ЗАТ «Київський м`ясопереробиий завод», що підтверджується відповідним записом у його трудовій книжці. Одразу після працевлаштування на ЗАТ «Київський м`ясопереробний завод» йому було надане житло у належному на той час заводу гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживаю на постійній основі по сьогодні.

У 2015 році гуртожиток, в якому він проживає, було прийнято на баланс Вишневої міської ради та Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс». При передачі гуртожитку на баланс, ЗАТ «Київський м`ясопереробний завод» передав відповідачам усі супутні документи, у тому числі, ордери, договори найму (оренди) та ін. облікові документи, які підтверджували правові підстави вселення та проживання мешканців до гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Вишневої міської ради VI скликання Києво-Святошинського району Київської області №l-01/LIV6-47 від 24.09.2015 «Про надання дозволу на приватизацію жилих приміщень гуртожитку по АДРЕСА_2 » було вирішено надати дозвіл на приватизацію жилих приміщень мешканцям гуртожитку по АДРЕСА_2 .

Відтак, з метою реалізації свого законного права на житло - кімнату АДРЕСА_3 , 22.09.2020, заявник звернувся до керівництва КП «ГГК» із заявою про реєстрацію його фактичного місця проживання, на що йому 26.04.2021 КП «ГГК» відповіло відмовою.

Так, Відповідач 2 у своєму Листі від 26.04.2021 № 24 повідомив, що на кімнату № НОМЕР_1 , в якій він проживає на законних підставах впродовж тривалого часу, Виконавчим комітетом Вишневої міської ради було видано ордер на проживання інших осіб. Як наслідок, було прийнято рішення переселити його до іншої кімнати на ліжко-місце.

Розуміючи безпідставність такої відмови, 05.05.2021 року заявник звернувся з заявою до Вишневої міської ради з проханням вирішити питання про надання йому ордера на займану ним житлової кімнати 18 м2 № 9В за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він постійно проживав впродовж шістнадцяти років по теперішній час та сплачував комунальні послуги за користування цією кімнатою, спільним коридором, туалетом, ванною, загальна площа яких становить 22,65 м2.

Виконавчий комітет Вишневої міської ради Листом № 3/02-1729 від 04.06.2021 повідомив заявника про те, що у зв`язку з відсутністю у гуртожитку вільних кімнат, громадською комісією з житлових питань при Виконавчому комітеті Вишневої міської ради та Виконавчим комітетом Вишневої міської ради прийнято рішення щодо надання йому кімнати не підтримано, натомість рекомендовано вирішити це житлове питання шляхом надання йому житла у вигляді ліжко-місця для проживання одиноких осіб у загальній кімнаті № 49А.

Як зазначає заявник 16.06.2021 року о 19:15 год., в його помешкання прийшли представники КП «ГГК», - директор Кадай Л.А., юрист ОСОБА_2 та представники Вишневої міської ради - юрист Федкевич О., депутат ОСОБА_3 , та шляхом застосування психологічного тиску, погроз намагались виселити його з кімнати, в якій він проживає на законних підставах близько 16 років. Підставою для виселення, зі слів останніх, є начебто ордер, виданий Виконавчим комітетом Вишневої міської ради про заселення в цю кімнату іншої сім`ї у складі 3-х осіб, яку директор КП «ГГК» заселив в суміжну кімнату № 9-М близько року тому без будь-якого ордера та без погодження зі співвласниками гуртожитку про розподіл житлових та нежитлових кімнат.

Таким чином, з метою захисту своїх законних прав та інтересів заявник ОСОБА_1 , планує звернутися з позовною заявою до Києво-Святошинського районного суду Київської області, в якій планує просити встановити факт постійного проживання в гуртожитку - кімнаті АДРЕСА_3 ; зобов`язати зареєструвати його місце проживання, визнати протиправним та скасувати рішення ради про видачу ордера іншим особам, визнати ордер недійсним.

Тому заявник просив суд заборонити Виконавчому комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Комунальному підприємству «Готельно-гуртожитковий комплекс» та/або іншим уповноваженим на виселення/переселення жителів гуртожитку особам вчиняти будь-які дії спрямовані на виселення та/або переселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) із займаної їм на законних підстав кімнати АДРЕСА_3 , та вселяти до займаної їм кімнати третіх осіб, до набрання законної сили рішенням суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Також слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову заявник ОСОБА_1 просить суд заборонити Виконавчому комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Комунальному підприємству «Готельно-гуртожитковий комплекс» та/або іншим уповноваженим на виселення/переселення жителів гуртожитку особам вчиняти будь-які дії спрямовані на виселення та/або переселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) із займаної їм на законних підстав кімнати АДРЕСА_3 , та вселяти до займаної їм кімнати третіх осіб, до набрання законної сили рішенням суду. Однак слід враховувати, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Однак, враховуючи те, що заявником не доведено порушення його прав, а саме не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77, 78 Цивільного процесуального кодексу України на підтвердження наявності у заявника права користування кімнатою АДРЕСА_3 .

Зважаючи, що забезпечення позову допускається, за умови, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а заявником таких доказів не надано, суд вважає необхідним у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати заявник може бути істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду за майбутніми позовними вимогами, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Крім того, заявлені позивачем заходи забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами.

Зокрема, як зазначає заявник, він планує звернутися з позовом про встановлення факту постійного проживання в гуртожитку - кімнаті АДРЕСА_3 ; зобов`язання зареєструвати його місце проживання, визнання протиправним та скасування рішення ради про видачу ордера іншим особам, визнання ордеру недійсним, в той час як позовна вимога про усунення перешкод у користуванні спірною кімнатою, якщо заявник вважає, що його право на користування спірною кімнатою порушено, відсутні.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову, є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову у відповідності до ст. 141 ЦПК України покласти на заявника.

Керуючись статтями 149-153, 260 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, Комунального підприємства «Готельно-гуртожитковий комплекс» про забезпечення позову до подання позову - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Ухвалу підписано 10.09.2021 року

Суддя А.В. Янченко