справа № 492/179/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2021 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в місті Арциз Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Арцизької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача про визначення додаткового строку два місяці, для подання заяви про прийняття за заповітом спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що після смерті спадкодавці залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Надеждівської сільської Арцизького району Одеської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 299107 від 10 січня 2006 року. ОСОБА_2 на випадок своєї смерті залишила заповіт на ім`я позивача ОСОБА_1 , про який останньому стало відомо в кінці лютого 2018 року, однак оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості, бо пропустив встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Оскільки позивачу не було відомо про смерть ОСОБА_2 , відкриття спадщини та наявність заповіту, а тому він не міг вчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

У судове засідання позивач та його представник-адвокат не з`явилися, але від представника-адвоката до суду надійшла заява, в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Крім того, до суду від представника-адвоката надійшла відповідь на відзив, згідно якого вважає, що твердження представника відповідача є припущеннями, а відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того зазначає, що оскільки позивач був необізнаний про наявність заповіту, складеного на його користь, тому є підставою для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року № 565/1145/17).

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмове клопотання, в якому просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позивача не визнала. Також, до суду надійшов відзив та додаткові письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги позивача представники відповідача не визнали та просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що наведенні представником позивача міркування та надані ним письмові документи жодним чином не можуть свідчити про необізнаність позивача щодо факту смерті спадкодавця та про відсутність в нього інформації щодо наявності заповіту ОСОБА_2 , а лише підтверджують те, що у лютому 2018 року позивач звертався з заявою до Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області. У зв`язку з тим, що у довідці № 436 від 20 листопада 2020 року, виданої Надеждівською сільською радою Арцизького району Одеської області не вказані відомості про реєстрацію звернення (номер обліковаго запису в реєстраційній книзі звернень громадян), час та дата звернення позивача до Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області, тому встановити, що факт звернення дійсно був та коли саме відбувся не є можливим. Крім того, на момент смерті спадкодавець та позивач були зареєстровані в одному населеному пункті та адреси знаходяться на невеликій відстані одна від одної. Також зазначає, що в заповіті, окрім розпорядчої дії щодо залишення індивідуального визначення майна - земельної ділянки площею 3,09 га у спадок ОСОБА_1 , інші розпорядження заповідача відсутні, а тому можна дійти висновку, що заповідач з ОСОБА_1 особисто був знайомий та мав з ним налагоджену комунікацію, що дало можливість заповідачу визначити конкретне майно, щодо якого він прийняв розпорядче рішення. Таким чином, спадкоємець за відсутності будь-яких перешкод своєчасно спадщину не прийняв, з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини звернувся до суду більше ніж через шість років після його закінчення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі і такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2014року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області (а.с. 7).

За життя ОСОБА_2 належало майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,09 га, розташованої на території Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області. Дана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 299107, виданого на підставі розпорядження Арцизької районної державної адмінстрації Одеської області № 410 від 05 вересня 2005 року (а.с. 6).

Відповідно до заповіту від 05 червня 2009 року, посвідченого секретарем Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області Махової Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 24 (а.с. 12), ОСОБА_3 заповіла земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,09 га, розташовану на території Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області, що належить їй на підставі державного акту на право власності на ділянку серії ЯБ № 299107 від 10 січня 2006 року, ОСОБА_1 (а.с. 5), позивачу по справі, що підтверджується також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 22027419 (а.с. 13).

Згідно довідки № 436 від 20 листопада 2020 року, виданої Надеждівською сільською радою Арцизького району Одеської області вбачається, що в лютому 2018 року повідомлено ОСОБА_1 , позивача по справі, про наявність заповіту ОСОБА_2 на його ім`я ОСОБА_1 (а.с. 8).

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 № 204 від 22 лютого 2018 року, останній звернувся до державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 393/02-14 від 22 лютого 2020 року Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської Братінову В.І., позивачу по справі, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущений строк подачі заяви на прийняття спадщини (а.с. 9).

Як вбачається з копії спадкової справи № 79/2018 Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , за заявою ОСОБА_1 , позивача по справі, заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 54-65).

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З урахуванням обставин, встановлених судом, шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини сплив 19 квітня 2015 року, а 22 лютого 2018 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо.

Такий правовий викладений у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 522/21610/17.

В судовому засіданні встановлено, що у позовній заяві як на підставу позову, позивач посилався на те, що йому не було відомо про смерть спадкодавці, наявність на його ім`я заповіту, а тому він не міг вчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 , тому після повідомлення йому про заповіт у лютому 2018 року, тобто після спливу строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, позивач звернувся до нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач звернувся у лютому 2021 року, тобто майже через 6 років після смерті ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що вирішуючи питання визначення позивачу додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

З довідки № 72 від 20 лютого 2018 року, виданої виконавчим комітетом Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області, вбачається, що померла ОСОБА_2 на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60), а з паспорту громадянина України вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_1 , позивача по справі, зазначено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Судом встановлено, що спадкоємець та позивач є односельчанами, тобто не є велика відстань між місцем постійного проживання позивача по справі і спадкодавцем, а також місцем знаходження спадкового майна, оскільки згідно заповіту ОСОБА_2 заповіла позивачу земельну ділянку, розташовану на території Надеждівської сільської ради Арцизького району Одеської області, на території якої була зареєстрована та проживала до смерті спадкодавець та зареєстрований та проживає позивач.

В судовому засіданні також встановлено, що позивач в позовній заяві не послався на обставини та не зазначив доказів інших поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини.

В супереч вимогам ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, не доведені суду обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог позивач, оскільки суду не надано жодного доказу того, що позивачу не було відомо про смерть спадкодавці, наявність на його ім`я заповіту, незважаючи на те, що позивач та спадкодавця проживали на момент смерті спадкодавці в одному селі, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд прийшов до висновку, що незнання про смерть спадкодавця не може бути підставою для визнання поважною причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 522/21610/17.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, а також про наявність заповіту, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, провадження № 61-12844св18, від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17, провадження № 61-21751св18, від 22 січня 2020 року у справі № 345/3960/17, провадження № 61-34872св18, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, провадження № 61-14038св20, від 07 квітня 2021 року у справі № 303/983/18, провадження № 61-19235св19.

Суд звертає увагу на те, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позову чи заперечення відповідача, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований, оскільки відсутні підстав для задоволення позову так як наведені у позові причини не є об`єктивними, непереборними та не істотними труднощами, які відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з чим позовні вимоги позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі ст. ст. 1220, 1222, 1233, 1235, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 7, 8, 12, 13, 15, 19, 48, 76-83, 89, 95, 141, 211, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Арцизької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.