РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Гожа Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Рівненської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 , звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В обґрунтування позову вказує, що ордер на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47.9 кв.м, жилою площею 26.8 кв.м на двох осіб, отримали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , її бабуся та дідусь.

25 червня 1999 року бабуся з дідусем отримали квартиру у власність шляхом приватизації, про що їм було видано свідоцтво про власність на житло Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради №162

Після смерті дідуся, бабуся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири, що належала при житті дідусю.

14 серпня 2007 року ОСОБА_4 подарувала спірну квартиру у рівних долях своїм синам: батьку позивача ОСОБА_6 та дядьку ОСОБА_7 .

Так як дядько - ОСОБА_7 постійно мешкав у Москві, а бабуся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являлась особою похилого віку, то батько ОСОБА_6 в 2008 році переїхав на постійне місце проживання до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 , де і захворів. Вказані обставини змусили доглядати за батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та за бабусею похилого віку. З цією метою починаючи з 2009 року вона 2-3 рози в тиждень на автомобілі під керуванням водія ОСОБА_8 їздила, долала за 3 години дорогу з Києва до Рівного і проживала у спірній квартирі, прибирала, готувала їжу, купувала продукти харчування і ліки для бабусі та батька. Тобто , добросовісно , вільно, відкрито і безперервно користувалась квартирою АДРЕСА_1 .

03 листопада 2015 року ОСОБА_7 надав довіреність своєму брату ОСОБА_6 на користування квартирою АДРЕСА_1 . Батько з своїм братом домовились про те, що в разі якщо батько буде доглядати за бабусею, сплачувати всі витрати по квартирі, то він приїде і переоформить на нього право власності на 1/4 частину квартири, належної йому на праві власності за договором дарування від 14.08.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 дядько позивача ОСОБА_7 помер, про що видано свідоцтво про смерть Сонцевським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви.

Заяви про прийняття спадщини не подали ані його дружина, ні діти, ні мати ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла бабуся ОСОБА_4 , про що видано свідоцтво про смерть Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, у зв`язку із смертю була знята з реєстраційного обліку.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивача ОСОБА_6 , про що видано свідоцтво про смерть Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

12 грудня 2019 року вона звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , про що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис №65224556.

Інші спадкоємці, окрім позивача, після смерті ОСОБА_6 у спадковій справі не зазначаються. Виключно позивач турбувалась про стан спірної квартири і претендує на неї. А так як більше 10 років саме позивач ОСОБА_3 , добросовісно, вільно володіє квартирою і продовжує відкрито й безперервно володіти нею, бажає оформити на своє ім`я право власності на всю квартиру, просить суд визнати за нею відповідно до ст. 344 ЦК України, про що винести відповідне рішення суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала обґрунтування викладені в позовній заяві, суду додатково пояснила, що позивач більше десяти років вільно і безперервно користується квартирою, вказане в судовому засіданні підтверджено письмовими доказами та показами свідків, інших спадкоємців на частку її дядька ОСОБА_7 немає, про що свідчить відповідь нотаріуса.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволені позову, підтримала поданий відзив на позовну заяву, в якому вказує, що з позовної заяви вбачається, що позивач була обізнана, що власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на яку позивач просить визнати право власності за набувальною давністю був померлий ОСОБА_7 (помер 2015 року), отже не можна вважати володіння позивача часткою померлого у праві власності на нерухоме майно добросовісно починаючи з 2009 року, зокрема і те, що вона 2-3 рази на тиждень їздила з Києва до Рівного доглядати за бабусею і батьком. Оскільки такі твердження не відповідають умовам ст. 344 ЦК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Суд встановив, що 14 серпня 2007 року ОСОБА_4 подарувала спірну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47.9 кв.м, жилою площею 26.8 кв.м у рівних долях своїм синам: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори, зареєстрованого за №3-974.

03 листопада 2015 року ОСОБА_7 надав нотаріально посвідчену довіреність своєму брату ОСОБА_6 на користування 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 , без права її відчуження, без права здавання в оренду та заставу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, про що видано свідоцтво про смерть Сонцевським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 , про що видано свідоцтво про смерть Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, у зв`язку із смертю була знята з реєстраційного обліку.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6 , про що видано свідоцтво про смерть Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

12 грудня 2019 року позивач звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , про що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис №65224556.

Згідно свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 16 липня 2020 року державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори Рева Л.Л., спадкова справа №308/2019 зазначено, що спадкоємцем майна зазначеного у свідоцтві ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є його дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадщина складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог ч.1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. За відсутності хоча б однієї із вказаних умов право власності за набувальною давністю на майно не може бути визнано.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (пункту 9 Постанови №5).

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Звертаючись до суду позивач вказала на те, що більше десяти років вона відкрито та добросовісно користується спірною квартирою АДРЕСА_1 , а тому просить суд визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Однак, оцінюючи встановлені у справі обставини суд приходить до висновку, що подаючи позов до суду позивачу було відомо, що власником 1/2 частки квартири станом 14 грудня 2015 року (дата смерті) був її дядько ОСОБА_9 , а також те, що 03 листопада 2015 року дядько надав нотаріально посвідчену довіреність своєму брату ОСОБА_6 на користування 1/2 часткою квартири АДРЕСА_1 , без права її відчуження, без права здавання в оренду та заставу.

Таким чином, здійснення сплати комунальних платежів за квартиру, та показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 про приїзд позивач 2-3 рази в тиждень з міста Києва в м. Рівне з 2009 року з метою доглядати за батьком та бабусею, не є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірну частку квартири за набувальною давністю відповідно до правил, встановлених статтею 344 ЦК України, оскільки у даному випадку відсутня такі складові умови набуття права власності за набувальною давністю як добросовісне заволодіння чужим майном, так і безперервність володіння протягом десяти років.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Рівненської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Рівненська міська рада, місце знаходження: 33028, м.Рівне, вул. Соборна, буд.12-А, .

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2021 року.

Суддя С.П. Харечко