Справа № 182/7569/21
Провадження № 2/0182/3267/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.12.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Багрової А.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.,

розглянув у судовому засіданні у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності.

Заяви по суті справи:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що за умовами спадкового договору від 26.02.2007 року, укладеного із ОСОБА_2 , він набув права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку кадастровий номер :03:110:0036 площею 0,0586 га, призначену для будівництва та обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності позивача на вказане майно зареєстровано 09.12.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач має намір продати зазначену нерухомість, тому звернувся до нотаріуса для укладення угоди. Однак, йому було відмовлено у вчиненні дій, оскільки кадастровий номер належної йому земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 присвоєний земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , яка значиться у Державному земельному кадастрі за позивачем, однак ніколи йому не належала.

Для вирішення питання ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Домінант», де йому виготовили технічну документацію на належну йому земельну ділянку по АДРЕСА_3 та присвоїли новий кадастровий номер :03:110:0042 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 26.01.2001 року. При цьому, власником записано ОСОБА_2 , оскільки Державний акт виданий на його ім`я.

У зв`язку з тим, що в спадковому договорі зазначений інший кадастровий номер земельної ділянки, державний реєстратор не може зареєструвати зазначену земельну ділянку на праві власності за адресою: АДРЕСА_1 за позивачем, тому він позбавлений права вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належною йому нерухомістю.

Вважає, що оскільки він на законних підставах набув права власності на будинок, то за змістом діючого законодавства має право на земельну ділянку під будинком.

З метою захисту своїх прав та законних інтересів ОСОБА_1 вимушений звертатися до суду та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0586 га, за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:110:0042, припинивши його право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:110:0036 та закривши розділ на об`єкт нерухомого майна № 16 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.2-4).

Від відповідача відзив на позов не надходив.

Сторони у судове засідання не з`явилися, надавши, кожен окремо, заяви про слухання справи за їх відсутності. У заяві позивач на позові наполягає, представник відповідача просить прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства (а.с.43,44).

Процесуальні дії у справі.

08.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.28).

Того ж дня витребувано у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Бережного О.С. належним чином завірену копію спадкового договору від 26.02.2007 року (а.с.29).

Враховуючи, що учасники справи у судове засіданні не з`явилися, розгляд справи проводитьсябез фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено:

26.02.2007 року між ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. за реєстровим № 384 (а.с.5). За умовами Договору ОСОБА_2 на умовах, визначених Договором, передав у власність ОСОБА_1 належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та приватизовану земельну ділянку кадастровий номер :03:110:0036 площею 0,0586 га, яка належить відчужувачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП № 089272від 26.01.2001 року, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11), ОСОБА_1 на підставі зазначеного вище спадкового договору зареєстрував право власності на житловий будинок з надвірними будівлями (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16) та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :03:110:0036(реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 16) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12,13) від 12.12.2013 року.

Натомість, згідно з Витягом із Державного земельного кадастру від 13.09.2021 року, ОСОБА_1 належить земельна ділянка кадастровий номер :03:110:0036 площею 0,0295 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18).

При цьому, на замовлення позивача була виготовлена нова технічна документація та за ОСОБА_2 , як власником земельної ділянки відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія IV-ДП № 089272від 26.01.2001 року, згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «Домінант» від 08.09.2021 року була зареєстрована земельна ділянка площею 0,0586 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :03:110:0042 (а.с.19).

За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01.12.2021 року, наданої на запит суду, згідно даних Державного реєстру земель станом на 31.12.2012 року та Державного земельного кадастру зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :03:110:0042 для будівництву і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0586 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 га підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП 089272, зареєстрованому за № 7023 від 26.01.2001 року, виданому на підставі рішення Нікопольської міської ради № 752 від 06.12.2000 року. При цьому, з 01.01.2013 року відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.42).

Таким чином, в ДЗК міститься помилка в кадастровому номері земельних ділянок, а саме належна позивачу земельна ділянка кадастровий номер :03:110:0036 помилково значиться за адресою: АДРЕСА_2 з 0,0295 га. З позову вбачається, що, як пояснили позивачу, його дані автоматично підтяглися за кадастровим номером, що був присвоєний його земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом (а.с.3).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3613 «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у ДЗК з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до ДЗК виявлені помилки:

- у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки;

- невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам;

- невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення);

- присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів, такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до ДЗК, надання відомостей про земельну ділянку з ДЗК. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Для виправлення помилки щодо земельної ділянки з кадастровим номером зацікавлена особа повинна:

· звернутися до землевпорядної організації та замовити виготовлення техдокументації щодо встановлення меж;

· після отримання документації із правильними відомостями звернутися із заявою до кадастрового реєстратора.

Розробниками документації із землеустрою є:

· юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи сертифікований інженер-землевпорядник, який є відповідальним за якість робіт із землеустрою;

· фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Заява разом із доданими до неї документами подається зацікавленою особою особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення та повідомленням про вручення. Форму заяви наведено в додатку 37 до Порядку № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру». До заяви необхідно додати документи, зазначені в п. 152 Порядку № 1051):

· документи (або їх посвідчені копії), на підставі яких до ДЗК унесено помилкові відомості;

· погоджені документи з виправленими технічними помилками, які є підставою для виправлення відповідних технічних помилок у ДЗК;

· документ, що підтверджує оплату послуг з виправлення технічних помилок у ДЗК.

Доказів того, що позивач у встановленому законодавством порядку звертався до відповідних органів для виправлення помилки щодо земельної ділянки з кадастровим номером та йому було у цьому відмовлено ОСОБА_1 не надав.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 статті 16 ЦК України).

У частині 2 статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, визнання права.

Захисту підлягає наявне законне порушене право/інтерес особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за приписами чинного законодавства, захисту в суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому, суд зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Разом із тим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.12.2021 року, права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_2 за позивачем не зареєстровані (а.с.46).

Право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:110:0036 площею 0,0586 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 09.12.2013 року на підставі спадкового договору № 384 від 26.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С. (а.с.47).

Таким чином, згідно з Державним реєстром, Реєстром прав власності, за позивачем зареєстровано його право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:110:0036 площею 0,0586 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору № 384 від 26.02.2007 року.

Доказів невизнання, порушення чи оспорювання своїх прав чи інтересів щодо зазначеної земельної ділянки Нікопольською міською радою позивач не надав.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів виправлення помилки у ДЗУ у позасудовому порядку, не доведено порушення його прав та інтересів щодо належної йому земельної ділянки відповідачем, які підлягають захисту шляхом пред`явлення позову, суд дійшов висновку про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,18,76,81,200,206,247,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.12.2021 року.

Дані про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

відповідач - Нікопольська міська рада Дніпропетровської області, , адреса: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3;

представник відповідача - Гречишникова Вікторія Володимирівна на підставі довіреності № 3380 від 03.12.2021 року.

Суддя: А. Г. Багрова