Номер провадження: 22-ц/813/4812/21
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Блажиєва Олена Олександрівна до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У грудні 2019 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області з Приморського районного суду м. Одеси на підставі ухвали судді від 06.11.2019 про передачу справи за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого звернулась адвокат Блажиєва О.О., про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. №8686 від 11.09.2017 року таким, що не підлягає виконанню та стягнення з Публічного Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 3652,60 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11.09.2017 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинив виконавчий напис про звернення до стягнення грошових коштів у сумі 192 806,97 грн. з ОСОБА_1 , які є боргом за споживчим кредитом за договором №DNH4KP20430764 від 20.02.2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», залишок заборгованості за кредитом складає 5368,80 грн., залишок заборгованості за відсотками 43499,05 грн., пеня та комісія 131905,69 грн., штраф 9038,43 грн., разом 189806,97 грн., витрати пов`язані із виконання виконавчого напису 3000,00 грн. Виконавче провадження №56152713 відкрито на підставі виконавчого напису вищезазначеного приватного нотаріуса 24.05.2018 року. Про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса Ільєнко О.М. стало відомо лише на теперішній час від головного бухгалтера підприємства, на якому він працює, оскільки туди надійшов лист від приватного виконавця Щербакова Ю.С. про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника. Однак ОСОБА_1 стверджує, що ніякого кредитного договору від 20.02.2006 року не укладав і не підписував, спір про стягнення за кредитним договором розглядається в суді в апеляційній інстанції, нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису. У зв`язку з вищевикладеним позивач вважає виконавчий напис нотаріуса незаконним, а тому змушений звернутись до суду за відновленням його порушених прав.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 березня 2020 року позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Блажиєва Олена Олександрівна до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 вересня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, реєстровий №8686.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - судові витрати у сумі 3652,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних відмовити у повному обсязі.Судові витрати покласти на позивача.

В судове засідання, призначене на 01.07.2021 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Також 08.06.2021 року до канцелярії апеляційного суду надійшло клопотання від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.Мпро розгляд справи за її відсутності.

01.07.2021 року на електронну пошту апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням того, що член колегії суддів, а саме суддя Комлева О.С. у період з 05 по 09 липня 2021 року перебувала у відпустці, що підтверджується довідкою № 190д від 05 липня 2021 року відділу кадрової роботи та управління персоналом, тому повне судове рішення виготовлене 12 липня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що що заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.09.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Боготол, Красноярського краю, Росія (паспорт НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області від 09.12.2000року, ПІН НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: с.Степове, Роздільнянського району, Одеської області, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, , р/р НОМЕР_3 ), заборгованість за кредитним договором № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року станом на 07.06.2013 року у розмірі 88 044,92грн. Заочне рішення набрало законної сили 15.11.2013 року.

11.09.2017 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис про звернення стягнення грошових коштів у сумі 192 806,97 грн. з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює ТОВ «ЛЕГРАН» на посаді менеджера, які є боргом за споживчим кредитом №DNH4KP20430764 від 20.02.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Приватбанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», за 11 років 5 місяців 26 днів з 20.02.2006 по 15.08.2017, залишок заборгованості за кредитом складає 5363,80 грн., залишок заборгованості за відсотками 43499,05 грн., пеня та комісія 131905,69 грн., штраф 9038,43 грн., разом 189806,97 грн, витрати пов`язані із виконанням виконавчого напису - 3000 грн., всього разом 192806,97 грн. (а.с.114).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.02.2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 вересня 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 88 044,92грн. Скасовано та справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.02.2019 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Боготол, Красноярського краю, Росія (паспорт НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області від 09.12.2000року, ПІН НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: с. Степове, Роздільнянського району, Одеської області, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, , р/р НОМЕР_3 ), стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 044,92грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 880,45грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Блажиєвої О.О. на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.02.2019 року відкрито. (а.с.18)

На теперішній час розгляд справи в суді апеляційної інстанції триває.

Відповідно до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.05.2018 року, виконавче провадження №56152713, було звернене стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сума боргу складає 192806,97 грн., основна винагорода приватного виконавця 19280,70 грн., витрати виконавчого провадження 1000,00 грн., загальна сума боргу до сплати складає 213087,67 грн. Стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк», виконавчий напис №8686, виданий 11.09.2017 року. (а.с.22).

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного повідомлення боржника про усунення порушень за кредитом договором № DNH4KP20430764 від 20.02.2006 року, крім того суд першої інстанції зазначив, що вчинення виконавчого напису до спливу тридцятиденного строку з моменту повідомлення боржника та поза трирічні строки з дня виникнення права вимоги унеможливлюють вважати виконавчий напис таким, що відповідає вимогам закону.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що виконавчий напис є правомірний та вчинений відповідно до вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а припущення позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі є необгрунтованим та незаконним, оскільки при вчиненні виконавчого напису були дотримані всі вимоги Закону україни «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив поняття «безспірності заборгованості» в розумінні ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

На вказані посилання апелянта, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, наступне.

Так, як було вже зазначено судом вище безспірність заборгованості підтверджується виключно документами, передбаченими переліком документів,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Однак, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд не вбачає доказів того, чи існувала заборгованість боржника перед стягувачем на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, оскільки стягувач вже захистив свої права за кредитним договором № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року шляхом звернення до суду з позовною заявою у 2013 році, і заочним рішенням суду від 30.09.2013 стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за даним кредитним договором станом на 07.06.2013 року. Виконавчий напис нотаріуса вчинено за період з 20.02.2006 по 15.08.2017, тобто і за той період, за який заборгованість стягнуто за рішенням суду. Даних щодо виконання чи невиконання вказаного заочного рішення суду сторонами та третіми особами суду не надано.

На підставі вказаного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що нотаріус вчиняючи виконавчий напис не перевірив вищевказаного та здійснив виконавчий напис з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат».

Крім того, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений 11.09.2017 року, тобто до спливу тридцяти днів з моменту надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржнику ОСОБА_1 . Вказане вбачається з матеріалів справи, а саме з наявного поштового повідомлення ДД УДППЗ «Укрпошта» в м. Дніпропетровськ, відповідно до якого ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, 65016, а також 67451, с. Степове 25.08.2017 року були надіслані письмові вимоги банку від 14.08.2017 про усунення порушень за кредитним договором №DNH4KP20430764 від 20.02.2006 року, однак відомостей про отримання відповідачем вказаних цінних листів матеріали справи не містять.

Крім того, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

Апеляційний суд вважає, що виконавчий напис був здійснений нотаріусом з пропуском трирічного строку , оскільки як вбачається з матеріалів справи, Банк надав кредит позивачу відповідно до укладеного кредитного договору №DNH4KP20430764 від 20.02.2006 року в розмірі 5363,80 грн. на строк 12 місяців по 20.02.2007 року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту зі сплатою до 28 числа кожного місяця щомісячного платежу у сумі 510,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом, тобто строк повернення всієї суми кредиту сплинув 20.02.2007 року, а виконавчий напис нотаріуса був вчинений 11 вересня 2017 року, тобто з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

За викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи нічим не обґрунтовані, висновків суду не спростовують, в зв`язку з чим рішення суду у відповідності до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Блажиєва Олена Олександрівна до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12.07.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

О.С.Комлева