Справа № 2-3971/10
Провадження № 6/314/42/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Свідунович Н.М., секретар судового засідання Печонкіна В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Діденко-Грецької К.В. про розшук боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Діденко-Грецька К.В. звернулась до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_1 .

В поданні зазначає, що в провадженні Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 60175230 з виконання виконавчого листа № 2-3971/10, виданого 31.08.2010 Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, починаючи з 31.05.2010. За боржником обліковується заборгованість зі сплати аліментів. На неодноразові виклики про явку до відділу боржник не з`являється, майна за ним не виявлено, проведеними виконавчими діями не вдалося встановити місце поживання боржника. Старший державний виконавець просить винести ухвалу про розшук боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Оцінивши у сукупності докази, суд вважає подання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч. 1 ст. 18 закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. Розшук боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

За приписами ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Аналізуючи зміст наведених норм суд, приходить до висновку, що підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника, є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника-фізичної особи, отже, перш, ніж звертатися до суду, державний виконавець повинен самостійно вжити заходів щодо встановлення місця проживання боржника

Відтак, звертаючись до суду з поданням про розшук боржника державний виконавець повинен надати докази того, що ним з`ясовувалось місцезнаходження боржника, однак проведені виконавчі заходи не дали позитивних результатів.

В узагальнені Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 висловлено наступну позицію: суди обґрунтовано відмовляли в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника, якщо: державний виконавець не надавав суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи; через відсутність даних про ухилення боржника від сплати боргу; відсутність відомостей про привід боржника; відсутність доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника; відсутність відомостей щодо відкриття виконавчого провадження; відсутність відомостей про те, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження та що він викликався до відділу державної виконавчої служби; на виклик до суду боржник надав заперечення на подання державного виконавця та надав докази, що місце свого проживання не змінював, ніяких повідомлень про наявність виконавчого провадження не отримував.

Як на підставу задоволення подання старший державний виконавець посилається виключно на акт від 16.10.2020, який міститься в матеріалах подання, про те, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою не проживає. Акт державного виконавця від 16.10.2020 не містить відомостей щодо опитаних осіб, при цьому з цього часу виконавцем не представлено доказів перевірки перебування чи відсутності боржника за цією адресою. Загалом, подання не містить доказів, які б підтверджували вичерпність заходів державного виконавця, вжитих ним щодо встановлення місця знаходження боржника, адже той факт, що боржник не проживає за адресою зазначеною у виконавчому документі не є підставою для оголошення боржника у розшук на законодавчому рівні.

Розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Суд, враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 33 рішення у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Суд вважає, що застосування таких обмежень, про які просить заявник, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення.

За таких підстав суд, вважає подання старшого державного виконавця про розшук боржника ОСОБА_1 передчасним, а відтак необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 438 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Діденко-Грецької К.В. про розшук боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду-якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

21.04.2021