ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Херсон

справа № 653/733/20

провадження № 22-ц/819/1528/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарАвтонагова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2021 року у складі судді Берлімової Ю.Г. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у березні 1996 року ОСОБА_1 домовилася з ОСОБА_4 про купівлю у останньої житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В якості забезпечення виконання своїх зобов`язань, у той самий день, вона, як покупець, сплатила ОСОБА_4 завдаток у сумі 20 млн. крб., про що 30 березня 1996 року була складена відповідна розписка. Саме з того часу, за згодою власника вона вселилася до будинку, де мешкає з сім`єю до теперішнього часу, здійснює за ним догляд, сплачує всі необхідні платежі.

Вказує, що остаточний розрахунок виконаний нею у листопаді 1997 року, після якого продавець ОСОБА_4 передала покупцю будинок із правовстановлюючими документами. Вважає, що фактично договір купівлі-продажу житлового будинку між ними відбувся 01 листопада 1997 року, оскільки були виконані всі істотні умови цього правочину, разом з тим, оформити договір у нотаріуса продавець відмовилась, бо на той час, вже як рік постійно мешкала в АР Крим та більше вони не зустрічались.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Посилаючись на постійне, безперервне володіння будинком, а також на те, що покупець повністю сплатила вартість будинку, право власності на який остання не має, так як договір купівлі-продажу не був укладений за вини колишнього власника, позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 01 листопада 1997 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_1 , визнавши за нею право власності на житловий будинок.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 01 листопада 1997 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_1 , визнавши за нею право власності на житловий будинок.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належну оцінку таким доказам по справі, а саме: технічному паспорту на житловий будинок, який видано ПП «Сокіл» 19.01.2018 року; довідкам виконкому Партизанської селищної ради №58 та 59 від 15.01.2018 року про вибуття ОСОБА_5 на постійне мешкання в АР Крим у 1996 році та з місця мешкання ОСОБА_1 та склад сім?ї; розписками ОСОБА_5 від 30.03.1996 року, 08.01.1997 року, 04.08.1997 року та 01.11.1997 року про отримання грошей від ОСОБА_1 за проданий будинок. Також зазначила, що судом було порушено вимоги ч.1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Письмовий відзив на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 червня 1990 року належить ОСОБА_4 , що підтверджується копією відповідного договору, а також копією технічного паспорту № 73/72.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно будинок не зареєстрований, що підтверджується інформаційною довідкою, сформованою станом на 20 квітня 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відомості щодо осіб які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 відсутні, проте зі змісту рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 28 січня 2020 року постановленого у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади у особі Партизанської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок за напувальною давністю вбачається, що відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 55014564 після смерті ОСОБА_5 16.08.2012 року була заведена спадкова справа № 53252038, до складу спадщини ввійшов житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Бахчисарайського районного суду Автономної Республіки Крим від 14 лютого 2014 року встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 донькою померлої.

Відомості щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 відповідачкою ОСОБА_2 суду не надані.

Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що між нею та ОСОБА_4 існувала домовленість щодо купівлі-продажу вищевказаного будинку, свої зобов`язання перед продавцем вона виконала та виплатила всю суму за будинок й фактично вступила в володіння будинком та отримала правовстановлюючі документи на нього, проте нотаріально вказаний договір оформлений не був, оскільки власниця померла.

Вважаючи, що оскільки між нею та ОСОБА_4 фактично був оформлений договір купівлі-продажу та сторони виконали всі істотні умови цього правочину, а саме продавець передала житловий будинок, а покупець сплатила гроші за нього, то такий договір слід визнати дійсним, а за покупцем право власності на будинок.

Оскільки цивільні відносини, що є предметом дослідження в даній справі, виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, то на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 227 ЦК Української РСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України№ 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Виходячи з вказаних правових норм, встановленню підлягають обставини щодо того чи являється зобов`язання за договором купівлі-продажу виконаним, а також щодо дійсності ухилення однієї зі сторін договору від його посвідчення.

Так, в якості підтвердження домовленості з ОСОБА_4 вартості будинку позивачка надала копії розписок, зі змісту яких не можливо встановити яка ж ціна предмета продажу була обумовлена сторонами, за який будинок проводився розрахунок, що є істотним для встановлення факту наявності та виконання зобов`язання.

Крім того, належними та допустимими доказами позивачка не довела той факт, що власник будинку ухилявся від нотаріального посвідчення правочину або існували перепони щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зі сторони померлої.

Більш того, позивачем жодним чином не доведено, що спадкоємці ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного будинку.

Недотримання порядку посвідчення договору в нотаріальній формі позивачка пов`язує із ухиленням продавця від цих дій, оскільки, ОСОБА_4 на той час вже як рік мешкала в АР Крим та з того часу вони не бачились, а ІНФОРМАЦІЯ_2 продавець померла.

Проте, зазначена обставина не позбавляла сторони можливості звернутись до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу.

Позивачка також посилається на те, що зв`язок із ОСОБА_4 був відсутнім, проте вона отримала лист від її доньки ОСОБА_2 , яка повідомила про смерть ОСОБА_4 .

Слід вказати, що відповідачка направила до суду заяву, в якій вказала на те, що дійсно її матір близько 25 років тому продала будинок ОСОБА_1 , проте з наданої заяви також не вбачається про який будинок йде мова, за яку суму був проданий будинок, чому договір не був посвідчений, як ОСОБА_4 так і спадкоємцями.

Враховуючи, що договір, в разі відмови сторони від нотаріального посвідчення, може бути визнаний дійсним лише за умови його укладення, тобто дотримання вимог щодо форми правочину та змісту правочину (досягнення згоди про всі істотні умови), що позивачем доведено не було, та зважаючи на те, що покупець не довела та судом не встановлено обставин неможливості здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу через наявність перепон між позивачем та померлою або її спадкоємцями, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для задоволення позову у обраний позивачкою спосіб і вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення без змін відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 квітня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 13 вересня 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна