Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-2373/2010
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - Цукуров В. П.

секретар судового засідання Чайка О.В.

за участю представника заявника Філіпчук Н.М., боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №1, в місті Біла Церква Київської області заяву про роз`яснення судового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 (після зміни прізвища ОСОБА_3 ) про стягнення заборгованості по кредитному договору.

19.04.2010 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору.

08.09.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було задоволено заяву ПАТ «ОТП Банк» та замінено сторону виконавчого провадження по цивільній справі №2-2373/210 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору на Товариство з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна».

17.12.2012 року Білоцерківським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист по даній справі та пред`явлений до МВ ДВС БЦМУЮ .

21.06.2016 року старшим державним виконавцем винесено постанову ВП №51460490 про відкриття виконавчого провадження та надано боржникові термін для самостійного виконання протягом семі днів з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

20.09.2016 року представник стягувача звернувся до державного виконавця із заявою про те, що сторони уклали мирову угоду та просять передати її до суду для визнання.

22.11.2016 року старший державний виконавець Бойко Т.І. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з поданням про винесення ухвали якою просив визнати мирову угоду між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», укладену в процесі виконання виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-2373/2010 від 17.12.2012 року.

07.02.2017 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подання старшого державного виконавця Бойко Т.І. про затвердження мирової угоди було задоволено.

07.04.2021 року головним державним виконавцем Прохацьким Р.О. було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам п.7 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: не зазначено строк пред`явлення до виконання і стягувачем порушено строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, визначений ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

15.07.2021 року представник стягувача звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення в якій просив суд роз`яснити ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2017 року у справі № 2-2373/2010 про затвердження та визнання мирової угоди в частині визначення строку пред`явлення до виконання, а також роз`яснити ухвалу на предмет того, пропущений чи ні строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В судовому засіданні представник заявника надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Пояснила, що в ухвалі мав бути зазначений строк пред`явлення її до виконання. Просила роз`яснити ухвалу суду таким чином, що строк її пред`явлення до виконання не пропущений, щоб державний виконавець відкрив виконавче провадження.

Боржник, відповідач у справі ОСОБА_4 пояснила суду, що взяті нею на себе зобов`язання по мировій угоді будуть виконані у встановлений строк до 2025 року. У задоволенні заяви просила відмовити.

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з практикою ЄСПЛ до такого майна відносяться й грошові кошти.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Відповідно до правил, викладених у п.7 ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначається, зокрема, строк пред`явлення рішення до виконання.

Частино 3 статті 12 вказаного закону встановлено загальний строк у три роки, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання.

Відповідно до правил ст.271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Так, ухвала суду від 07.02.2017 року у справі №2-2373/2010 є судовим рішенням - виконавчим документом. Втім, строк її пред`явлення до виконання в ній не зазначений, що стало підставною для винесення державним виконавцем повідомлення від 07.04.2021 року №31927 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Судом встановлено, що 06.10.2015 року між сторонами у справі було укладено мирову угоду, яку було визнано та затверджено ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 07.02.2021 року.

Також у матеріалах справи міститься графік платежів додаток №1 до вказаної мирової угоди, відповідно до якого перший платіж здійснюється 06.10.2015 року, а останній 25.12.2025 року. Такі обставини були підтверджені обома сторонами й у судовому засіданні.

Тобто, укладена між сторонами мирова угода встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а тому незалежно від визначення в угоді кінцевого строку погашення боргу, право кредитора вважається порушеним з моменту порушення боржником терміну внесення чергового платежу.

До аналогічних правових висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 року, розглядаючи спір в подібних правовідносинах у справі № 444/9519/12.

А тому, з урахуванням приписів ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строком пред`явлення ухвали суду, як виконавчого документу до виконання є три роки з моменту порушення боржником терміну внесення чергового платежу. У цій частині заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

У частині вимог роз`яснити ухвалу на предмет того, пропущений чи ні строк пред`явлення виконавчого документу до виконання необхідно відмовити, оскільки таке питання по своїй правовій категорії не відноситься до роз`яснення судового рішення, а є вимагає надання оцінки правовідносинам між сторонами, що склалися після ухвалення такого судового рішення. Таку оцінку суд може надати у межах розгляду скарги на дії державного/приватного виконавця в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 261, 271, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Роз`яснити ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2017 року у справі №2-2373/2010 в частині визначення строку пред`явлення ухвали до виконання наступним чином: строком пред`явлення ухвали суду, як виконавчого документу до виконання, є три роки з моменту порушення боржником терміну внесення чергового платежу.

У частині вимог роз`яснити ухвалу на предмет того, пропущений чи ні строк пред`явлення виконавчого документу до виконання - відмовити

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

СуддяВ. П. Цукуров