ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» вересня 2021 року

м. Харків

справа № 643/7765/18

провадження № 22ц/818/2750/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А. В., Хорошевського О. М.,

за участю секретарів Дмитренко А.Ю., Колосовської А. Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року в складі судді Довготько Т.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що він, перебуваючи біля ресторану «Альтбір», розташованого за адресою: м. Харків, вулиця Героїв Праці, № 14-В, разом з дружиною ОСОБА_6 та друзями: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у ніч з 17 на 18 серпня 2012 року, отримав тілесні ушкодження легкого та середнього ступеня тяжкості від ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим йому завдано матеріальної та моральної шкоди.

Вказав, що за даною подією 18 серпня 2012 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У подальшому інформація про скоєний злочин внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер кримінального провадження № 0000514. У 2014 році кримінальне провадження передано на розгляд до суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2018 року по справі № 640/5836/14-к кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності; його цивільний позов у кримінальній справі залишено без розгляду. Обвинувачені у судовому засіданні зазначили, що вони розуміють, що таке звільнення не є реабілітуючим.

Зазначив, що висновками експертів № 3187-С від 06 листопада 2012 року, № 645-С від 25 травня 2013 року та № 2956-а/13 від 10 жовтня 2013 року встановлено, що йому спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого підголовчастого перелому другої п`ясної кістки зі зміщенням кісних уламків, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з лікворно-гіпертензійним синдромом, закритого перелому кісток носу, а також садна та синці на обличчі, синці на тулубі та правій руці та садна на ногах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

На лікування та реабілітацію він витратив грошові кошти у сумі 24 154, 00 грн. Крім того, протягом 2016-2018 років він поніс додаткові витрати на придбання лікарських препаратів для лікування наслідків спричинення йому тілесних ушкоджень на загальну суму 10 751,73 грн. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, витрачених коштів на лікування, що підлягають відшкодуванню, складає 34 905,73 грн.

Вказав, що окрім матеріальних витрат на лікування він також зазнав й моральних страждань, розмір компенсації яких оцінює в 1 000 000,00 грн. Моральна шкода полягала у фізичному болю та душевних стражданнях через несправедливе та ганебне ставлення до нього з боку відповідачів, як на момент побиття, адже він відчував приниження, коли його били на очах дружини та друзів, так і під час тривалого захисту своїх порушених прав. У нього був постійний головний біль, він змушений був постійно проходити курс лікування.

Зазначив, що останні сім років він був змушений змінити свій звичайний уклад життя, а саме звертатися до лікарів, приймати ліки, отримувати правову допомогу спеціалістів, адвокатів.

Вказав, що наявність негативних змін в його житті, зокрема, погіршення стану здоров`я, порушення активного стереотипу життєдіяльності, які відбулися внаслідок конфлікту 18 серпня 2012 року між ним та відповідачами, підтверджено висновком судово-психологічної експертизи №3993 від 26 липня 2019 року.

Після побиття одержані тілесні ушкодження призвели до тимчасової відірваності від активного соціального життя, порушення налагоджених робочих зв`язків, викликали негативні переживання і спогади, знижений настрій та страх перед можливістю повторення подібної ситуації. Змінилось його фінансове становище у бік вимушеного зростання витрат на ліки, обстеження, процедури, і це все одночасно з неможливістю працювати і втратою налагоджених ділових зв`язків, що призвело до необхідності позичати грошові кошти у знайомих, адже через значні витрати на лікування банально не вистачало грошей на їжу. Такий тривалий розгляд справи і переживання внаслідок незавершеності конфліктної ситуації призвели до фіксованості на негативних спогадах, приниження честі та гідності, а також засмучення від власного безсилля перед несправедливістю.

Вказав, що докази на підтвердження суми витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн будуть надані пізніше.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочину, у сумі 34 905,73 грн; в якості відшкодування моральної шкоди, завданої йому злочином, суму коштів у розмірі 1 000 000,00 грн; витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 17 270,00 грн та 10 000,00 грн в якості витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок злочину, у розмірі 23 949,00 грн, моральну шкоду, завдану внаслідок злочину, у розмірі 270 000,00 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 2939,49 грн в рівних частках по 979,83 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 23 949,00 грн відмовити у повному обсязі, в частині стягнення моральної шкоди відмовити частково та стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн. У разі незадоволення апеляційної скарги просив суд дати аналіз визначеним в апеляційній скарзі правовим висновкам та позиціям Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду по кожній справі, надати їм оцінку та визначити підстави та обставини, відповідно до яких вони не мали бути застосовані судами першої та апеляційної інстанцій для вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не надано доказів про знаходження на стаціонарному лікуванні у будь-якому закладі, доказів на підтвердження призначення ліків, їх найменування, дозування та тривалості лікування. Надані позивачем чеки про придбання ліків не підтверджують того, що ліки призначені йому та придбані ним у відповідній кількості, необхідність придбання цих ліків та їх зв`язок з подіями 18 серпня 2012 року. Чеки не мають відомостей про особу покупця. У разі проходження лікування у державному закладі охорони здоров`я позивач не мав витрат на лікування. Судом стягнуто вартість ліків за межами строку можливої непрацездатності позивача протягом серпня, вересня та жовтня 2012 року, враховуючи, що йому завдані легкі тілесні ушкодження, тривалість лікування яких не перевищує 21 дня. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам закону та судової практики, правовим позиціям Верховного Суду у аналогічних правовідносинах. Судом не наведено мотивів і розрахунків щодо розміру моральної шкоди.

Вказав, що судом першої інстанції також порушено норми процесуального права, а саме суд не звернув уваги на те, що позовну заяву подано з порушенням вимог ЦПК України, адже вона не містить даних про особисті міркування позивача, з яких він виходив, визначаючи розмір шкоди. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою. Уточнена позовна заява не була залишена без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він та його представниця вважали, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому зазначили, що ОСОБА_1 надав всі необхідні докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов виваженого висновку щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди у визначеному судом розмірі.

До суду апеляційної інстанції ані ОСОБА_1 , ані його представниця, будучи повідомленими належним чином, не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи не надали, тому судова колегія вирішила розглянути справу за їх відсутності, враховуючи, що в провадженні апеляційного суду справа знаходиться з березня 2021 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що неправомірними діями відповідачів позивачу спричинено матеріальну шкоду у вигляді витрат на лікування, що підтверджені належним чином, та моральну шкоду, розмір компенсації якої визначено за внутрішнім переконанням суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 серпня 2012 року приблизно о 01:40 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 перебували в ресторані «Альбір», який розташований за адресою: м. Харків, вулиця Героїв Праці, №14-В, де вживали спиртні напої. Також, у вказаному закладі відпочивали раніше не знайомий їм ОСОБА_1 зі своїми знайомими та дружиною, які очікували прибуття автомобілю служби таксі, який вони заздалегідь викликали за допомогою мобільного телефону. В цей час на стоянку ресторану прибув ОСОБА_13 на належному йому автомобілі таксі «Форд Фієста», державний номер НОМЕР_1 , за своєю знайомою ОСОБА_14 , яка відпочивала в ресторані «Альтбір» разом із компанією ОСОБА_2 . ОСОБА_1 підійшов до вказаного автомобіля, вважаючи, що це таксі прибуло на його виклик, та запитав про це у ОСОБА_13 , але ОСОБА_13 відповів, що він приїхав за своєю дівчиною, а не на виклик. Між ОСОБА_1 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, з однієї сторони, та ОСОБА_13 з іншої сторони, через викладені вище обставини відбувся конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час якого ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , використовуючи зазначені обставини як привід, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, безпричинно почали наносити удари руками та ногами по голові та тулубу ОСОБА_1 .

Вказані хуліганські дії ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 тривалий час не закінчувались та були припинені завдяки зусиллям приятелів останніх.

Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїли кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганстві), вчинене групою осіб.

ОСОБА_1 у вказаному кримінальному провадженні був визнаний потерпілим, оскільки внаслідок злочинних дій відповідачів йому завдано тілесних ушкоджень.

Як вбачається з висновку експерта Комунального закладу Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи №3187-С від 06 листопада 2012 року та висновку судово-медичного експерта від 28 лютого 2013 року №13-КЕ/2013 ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого підголовчастого перелому другої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень; закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку з лікворно-гіпертензійним синдромом, закритого перелому кісток носу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю більше 6 днів, однак менше ніж 3 тижні; крововиливи на обличчі, тулубі, правій руці (садна і синці на обличчі, синець у підлопатковій ділянці праворуч, синці на задній поверхні правого плеча, у нижній та середній третині, садна на передніх поверхнях правої і лівої гомілки, у середній третині), що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які утворились від дії тупих твердих предметів і могли бути спричинені як одним, так і декількома особами, (а. с. 58-61, 62-67 том 1).

Висновком судово-медичного експерта № 645-С від 25 травня 2013 року та висновком експерта № 2956-ая/13 від 15 жовтня 2013 року встановлено, що у зв`язку з подіями 18 серпня 2012 року у ОСОБА_1 малися закритий підголовчастий перелом другої п`ясної кістки, закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з лікворно-гіпертензійним синдромом, закритий перелом кісток носу, садна та синці на обличчі, синці та тулубі та правій руці та садна на ногах, при отриманні яких він міг втратити свідомість (а. с. 68-71, 72-78 том 1).

05 лютого 2014 року складено обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по обвинуваченню їх у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України (а. с. 56-57 том 1).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року об`єднано в одне провадження кримінальне провадження № 0000197 від 03 квітня 2014 року про обвинувачення ОСОБА_2 за частиною 2 статті 296 КК України, частиною 1 статті 187 КК України з кримінальним провадженням № 000514 від 06 грудня 2012 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за частиною 2 статті 296 КК України (а. с. 79 том 1).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2018 року клопотання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено; звільнено їх від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 296 КК України на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 КК України - закрито; цивільний позов ОСОБА_1 на суму 1 033 154, 00 грн залишено без розгляду (а. с. 80-81 том 1).

ОСОБА_1 надано копії чеків про придбання ліків та допоміжних засобів за серпень-жовтень 2012 року, а також за 2016 рік і 2018 рік (а. с. 11-52, 217-243, том 1).

З висновку експерта за результатами проведення судово - психологічної експертизи №3993 за матеріалами цивільної справи №643/7765/18, складеного 27 червня 2019 року судовим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, вбачається, що конфліктна ситуація 18 серпня 20112 року в районі стоянки ресторану «Альтбір», під час якої ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , наносили удари руками та ногами по голові та тулубу ОСОБА_1 , внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості (в межах наданих на дослідження матеріалів), була для ОСОБА_1 психотравмуючою; ОСОБА_1 внаслідок отриманих при досліджуваній ситуації тілесних ушкоджень середньої тяжкості та проходженням тривалого курсу лікування та реабілітації спричинені страждання (моральна шкода); за умови, якщо судом буде встановлено, що спричинювачі шкоди не мали можливості передбачити розвиток подій (не були поінформовані відповідним чином), але мали можливість правильно оцінити ситуацію, прийняти правильне рішення та реалізувати його, орієнтовний розмір завданих ОСОБА_1 страждань (моральної шкоди) може становити 27 розмірів мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду; за умови, якщо судом буде встановлено, що спричинювачі шкоди були поінформовані відповідним чином щодо незначної вірогідності виникнення та розвитку ситуації, але мали можливість прийняти правильне рішення і реалізувати його, орієнтовний розмір завданих ОСОБА_1 страждань (моральної шкоди) може становити 54 розміри мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду; за умови, якщо судом буде встановлено, що спричинювачі шкоди мали можливість (були поінформовані відповідним чином) правильно оцінити та передбачити високу вірогідність виникнення та розвитку ситуації, прийняти правильне рішення та реалізувати його, орієнтовний розмір завданих ОСОБА_1 страждань (моральної шкоди) може становити 81 розмір мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду; за умови, якщо судом буде встановлено, що спричинювачі шкоди були достовірно поінформовані, мали можливість правильно оцінити ситуацію та передбачити наслідки своєї діяльності, прийняти правильне рішення та реалізувати його, орієнтовний розмір завданих ОСОБА_1 страждань (моральної шкоди) може становити 108 розмірів мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду (а. с. 169-184 том 1).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 повідомили про обставини події 18 серпня 2012 року та підтвердили факт протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо ОСОБА_1 , внаслідок яких він отримав тілесні ушкодження. Вказали, що до отримання тілесних ушкоджень позивач був життєрадісною, фізично здоровою людиною, та потім дуже змінився, став замкнутим. На теперішній час перебуває у пригніченому стані, оскільки має проблеми зі здоров`ям, вимушений постійно проходити лікування та реабілітацію.

Пунктом третім частини другої статті 11 Цивільного кодексу України

встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша статті 1190 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому, нормами КПК України не передбачено вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні під час закриття провадження у справі.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідний висновок виклав Верховний Суд в постановах від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, провадження № 51-1491км19, від 17 листопада 2020 року у справі №333/6733/16-к, провадження № 51-4179км20, ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі №509/4247/17, провадження №51-5696ск20, від 27 січня 2021 року у справі №140/1547/15-к, провадження №51-336ск21, від 19 березня 2021 року у справі №451/1380/17, провадження №51-1253ск21.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Як встановлено судом, неправомірними діями ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 спричинено ОСОБА_1 тілесні ушкодження, внаслідок чого завдано йому шкоди.

Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції своє рішення належним чином не обґрунтував, обмежившись лише вказівкою на те, що з відповідачів підлягають стягненню на його користь понесені ним і документально підтверджені чеками на придбання ліків у період з серпня 2012 року по жовтень 2012 року матеріальні збитки в загальній сумі 23 949,00 грн.

Суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що в матеріалах справи відсутні медичні документи, зокрема, виписки з медичної картки, довідки, рецепти, призначення, які б підтверджували, що лікарі дійсно призначали саме ті ліки, які зазначені в чеках, для лікування ОСОБА_1 , їх дозування та тривалість курсу лікування. Посилань на дослідження відповідних доказів за матеріалами кримінального провадження оскаржуване рішення суду також не містить.

При цьому, з наданих позивачем копій чеків вбачається придбання ліків різного призначення, проте будь-яких належних доказів на підтвердження необхідності та доцільності застосування придбаних ліків відповідними рекомендаціями та призначеннями лікарів не надано.

В суді апеляційної інстанції відповідачі та представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_2 та пояснили, що належних доказів щодо відшкодування матеріальної шкоди матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції позивач таких доказів, які б досліджувались судом першої інстанції та підтверджували його витрати саме на лікування, не надав.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди необхідно скасувати та відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 в цій частині за недоведеністю.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що достатнім, з урахуванням ступеня вини відповідачів, характеру та обсягу душевних страждань позивача, поведінки відповідачів та тривалості завданої позивачу моральної шкоди, є відшкодування у розмірі 270 000,00 грн, що підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Проте, з урахуванням обставин справи колегія суддів вважає, що розмір визначеного судом першої інстанції відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки розмір моральної шкоди залежить від характеру вчиненого правопорушення, його тяжкості та наслідків, то визначення розміру такої шкоди повинно бути співмірним з вчиненим діянням.

Виходячи з ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (середньої тяжкості та легкі, що підтверджується висновками експертизи), необхідності лікування та реабілітації, характеру ушкоджень та їх наслідків, завдання позивачу додаткових незручностей, тривалості вимушених змін в організації життя судова колегія вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн є належним способом відновлення прав позивача.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що доказів наявності тяжких наслідків, завданих у серпні 2012 року тілесних ушкоджень, необхідності постійного лікування протягом семи років, як про це зазначає позивач, матеріали справи не містять. Відомостей про те, що завдані ушкодження призвели до порушення налагоджених робочих зв`язків позивача як підприємця, також не надано. Незручності, пов`язані з тривалим розглядом кримінального провадження, необхідністю явки до суду та правоохоронних органів, звернення до адвоката, пов`язані не лише з діями відповідачів, а й залежать від дій органів досудового розслідування.

Висновок судово-психологічної експертизи для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється разом з іншими доказами. Сума компенсації моральної шкоди у ньому є умовною та рекомендованою, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визначати такий розмір з урахуванням вимог статей 23, 1167 ЦК України.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду в частині вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає зміні зі зменшенням суми коштів, що підлягають стягненню з відповідачів солідарно, з 270 000,00 грн до 30 000,00 грн.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права судова колегія відхиляє. Викладені ним обставини не свідчать про наявність порушень процесуальних норм, що є обов`язковими підставами для скасування рішення суду. Посилання відповідача на те, що позовну заяву подано з порушенням вимог ЦПК України, адже вона не містить даних про особисті міркування позивача, з яких він виходив, визначаючи розмір шкоди, є необґрунтованими, оскільки позовна заява ОСОБА_1 відповідає вимогам до неї, зокрема, містить виклад обставин справи на розсуд позивача. Необхідності у сплаті судового збору для позивача немає, оскільки він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відмова у задоволенні клопотань представника відповідачів про визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою та про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції жодним чином не призвела до неправильного вирішення спору. Позивач брав участь у справі як особисто, так і через представника. Відмовляючи у задоволенні клопотань представника відповідачів про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції суд щоразу відкладав наступне судове засідання. Про дату та час останнього судового засідання у справі представник відповідачів був повідомлений належним чином, однак просив його відкласти через зайнятість у іншій справі, при цьому доказів поважності причин своєї неявки не надав.

Отже, виходячи з аналізу матеріалів справи, встановлених обставин та норм, що регулюють спірні правовідносини, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні вимог ОСОБА_1 в цій частині, а в частині відшкодування моральної шкоди - зміні зі зменшенням суми коштів, що підлягають стягненню з відповідачів солідарно, з 270 000,00 грн до 30 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, та його позовні вимоги піддягають частковому задоволенню на суму 30 000,00 грн, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 грн, по 234,93 грн з кожного.

Разом з тим, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає компенсуванню йому з державного бюджету.

Отже рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору також підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення з відповідачів у дохід держави судового збору за подачу позову у розмірі по 234,93 грн з кожного, та про компенсацію ОСОБА_2 понесеного у зв`язку з поданням апеляційної скарги судового збору у розмірі 4175,07 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2021 року в оскаржуваній частині змінити, скасувавши його в частині стягнення матеріальної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином відмовити.

Розмір стягнутої солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок злочину зменшити з 270 000,00 грн до 30 000,00 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в дохід держави судового збору у розмірі 2939,49 грн в рівних частках по 979,83 грн з кожного скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн, по 234,93 грн з кожного.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Компенсувати ОСОБА_2 понесений у зв`язку з поданням апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4175,07 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О. М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 08 вересня 2021 року.