02.09.2021 227/2953/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря: Михайловської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 2020 року придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . У даній квартирі була зареєстрована відповідач, яка під час купівлі-продажу квартири запевняла, що зніметься з реєстрації, проте цього не зробила. Вона не є членом його сімї, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в утриманні квартири, а тому втратила право користуватися нею. У зв`язку з цим звернувся в суд з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталась.

Зважаючи на те, що учасники процесу в судове засідання не з`явилися, суд враховує вимоги ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 травня 2020 року ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив у спільну сумісну власність подружжя квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04 травня 2020 року та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.6-8)

Згідно відповіді виконавчого комітету Білозерської міської ради від 30 липня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 , зареєстрована з 06 лютого 2013 року. (а.с.14)

Відповідно до акту складеного депутатом Білозерської міської ради Шотт В.Г. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 зареєстрована, але не проживає з лютого 2014 року по теперішній час. (а.с.3)

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Пунктом 3 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_3 є власником спірної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , натомість, відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована в цій квартирі як її колишній власник.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що уклавши договір купівлі - продажу спірної квартири, колишній власник житла втратив право користування цією квартирою, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення, а тому заявлені ОСОБА_3 позовні вимоги підлягають задоволенню.

12 червня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 710-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Донецької області", яким відповідно до абзацу першого пункту 7-1 розділу V Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Донецької області згідно з додатком, в тому числі Білозерськой територіальної громади (яка віднесена згідно цього додатку до Добропільського району).

Відповідно до Постанови ВРУ № 807-IX від 17 липня 2020 року, пп. 5 п. 3 визначено ліквідувати в Донецькій області, в тому числі, Добропільський район, та пп. 5 п. 1 Постанови визначено утворити Покровський район (з адміністративним центром у місті Покровськ) у складі територій, в тому числі, Білозерської міської громади.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 346, 391 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274-279, 353-355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.С. Мацишин

02.09.2021