Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 542/403/21

провадження № 2/542/272/21

03 вересня 2021 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кашуби М.І.,

за участю секретаря судового засідання Коркішко А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Чуй А.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Прохур Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

09 березня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення та виділення частки у спільні сумісній власності подружжя та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка мотивувала свої вимоги тим, що 13 лютого 1970 року вона, ОСОБА_3 , уклала шлюб з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В шлюбі вони побудували житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , де разом проживали, вели спільне господарство. Зазначений будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, власником якого зареєстрований ОСОБА_4 .

В позові також вказувала, що після смерті чоловіка ОСОБА_4 заведена спадкова справа № 173/2019 від 04.09.2019, подана заява про прийняття спадщини від ОСОБА_2 дочки померлого, на підставі заповіту, посвідченого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району та позивачки, ОСОБА_1 - дружини померлого, згідно із законом. Маючи намір виділити належну позивачці Ѕ частину із спільного майна подружжя та отримати обов`язкову частину у спадщині на підставі ст. 1241 Цивільного кодексу України вона звернулася до Новосанжарської державної нотаріальної контори. 24.06.2020 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначала, що між нею та відповідачкою не досягнуто згоди, щодо виділення частини із спільного майна подружжя. Крім того, посилалась на те, що оригінал свідоцтва про право на власність знаходиться у відповідачки і вона відмовляється його надавати.

Зазначила, що в період шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як подружжям, договір про поділ майна не укладався, тому, відповідно до ст. 69, 70 СК України, частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, дружини та чоловіка під час поділу є рівними. У зв`язку з відсутністю у позивачки правовстановлюючих документів на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та відсутністю виділу часток у спільній сумісній власності вона позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном, тому бажає визнати зазначений будинок спільною сумісною власністю подружжя, визначити частки власників в спільній сумісній власності - по 1/2 частці кожному та визнати за нею право власності на вище зазначену частину житлового будинку.

В зв`язку з вказаними обставинами, з метою захисту своїх прав, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 березня 2021 року вказаний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.22-23).

23 березня 2021 року позивачем через канцелярію суду надано уточнену позовну заяву з додатками (а.с.26-29).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.32).

Ухвалою суду від 02 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.119).

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чуй А.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Пояснення надали аналогічні викладеним у позові.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Прохур Н.І. в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Так, судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Великосолонцівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 26 липня 2019 року, актовий запис № 3, 13 лютого 1970 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с.5).

Згідно з свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим повторно Новосанжарським районним відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 28 січня 2020 року, актовий запис № 19 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 30.05.2002 житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.92).

Зазначений в свідоцтві про право власності жилий будинок зареєстрований Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_4 , записаний у реєстрову книгу №3 за реєстровим №339 від 30 травня 2002 року.

Відповідно до довідки, виданої Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області № 1999/02-26 від 09.12.2019 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті був зареєстрований, постійно проживав та вів спільне господарство з дружиною ОСОБА_1 у власному домоволодінні на території Лелюхівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Згідно з довідкою Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 70/02-26 від 30.01.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована та постійно проживає на території Лелюхівської сільської ради у домоволодінні померлого чоловіка ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно з заповітом від 12.05.2014 посвідченим Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрованим в реєстрі за № 204, ОСОБА_4 , все належне йому майно, те, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів своїй доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.75).

Родинні відносини між відповідачкою, позивачкою та померлим ОСОБА_4 підтверджуються: свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серія НОМЕР_3 від 14.11.1970, батьками якої зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 79; свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_8 серія НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_9 (а.с.79, зворот).

Відповідно до довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 17.01.2021 №490, станом на 14.01.2020 нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт, реставрація за адресою спірного домоволодіння відсутні (а.с. 11).

ОСОБА_1 звернулася до Новосанжарської державної нотаріальної контори про виділ їй Ѕ частини в спільному майні подружжя.

Однак, постановою державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори Уманця М.В. від 24.06.2020 за №546/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії (а.с. 17).

Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що на час набуття права власності на спірний об`єкт нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 1 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Оскільки право власності на спірний об`єкт нерухомого майна набуто до 01 січня 2004 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми КпШС України в редакції, що була чинною на час їх виникнення.

Так, згідно із ст. 3КпШС , відповідно до закріпленої Конституцією України рівності прав жінки і чоловіка в Україні вони мають у сімейних відносинах рівні особисті і майнові права.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння користування та розпорядження цим майном.

З огляду на викладене, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Статтею 28 КпШС визначено, що, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Враховуючи, що спірне нерухоме майно набуто подружжям на час перебування у зареєстрованому шлюбі та є їх спільною сумісною власністю, законом фактично презюмується рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності, а судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток, суд вважає за необхідне визнати, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними та складають по Ѕ частині.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на спростування зазначеного висновку суду.

Судом також встановлено, що позивачка позбавлена можливості в позасудовому порядку оформити право власності на вказане нерухоме майно, оскільки його титульний володілець ОСОБА_4 помер, за його життя між співвласниками у праві спільної сумісної власності договору про поділ майна укладено не було, нотаріусом було відмовлено позивачці у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позову та необхідності його задоволення, а саме: визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 77, 79, 89, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України , суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , право власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Кашуба М.І.