Номер провадження: 22-ц/813/2008/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року про відмову у задоволенні заяв про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи - ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у червні 2016 року гр. ОСОБА_3 у зв`язку з необхідністю передала відповідачу ОСОБА_2 на умовах усного договору зберігання аташе-кейс з великою сумою грошей у іноземній валюті. 10.08.2016 року гр. ОСОБА_3 при поверненні їй переданого на зберігання аташе-кейсу виявила, що ОСОБА_2 , в порушення прийнятих на себе зобов`язань по зберіганню грошей, самоправно привласнив: суму грошей, поклавши до аташе-кейсу власноруч написану розписку, де повідомив, що взяв у ОСОБА_3 одинадцять тисяч доларів США та євро в розмірі 2 тисяч, борг зобов`язався повернути протягом року. Після перерахування грошей виявилося, що насправді ОСОБА_2 було привласнено 11000 доларів США та 4350 Євро, про отримання яких на умовах позики того ж дня був складений відповідний договір за підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . По закінченню року ОСОБА_2 самоправно вилучені у ОСОБА_3 грошові кошти власниці не повернув, та продовжує ухилятися від їх повернення, незважаючи на те, що використав їх для організації нового бізнесу. Зараз ФОП ОСОБА_2 є власником розпліднику, де розводить та продає дуже дорогих собак породи Фландрський Бувьє та мопсів. Не маючи вільних коштів та часу для звернення до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 вказаних вище грошових коштів, позикодавець за договором позики від 10.08.2016 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_1 договір за яким відступила на його користь свої права кредитора за договором позики, укладеним 10.08.2016 року між ОСОБА_3 у якості позикодавця та ОСОБА_2 у якості позичальника, та передала йому оригінали розписки та договору позики. Станом на день виготовлення позову обмінний курс НБУ становить 27,6798 грн. за 1 долар США та 32,7812 грн. за 1 Євро. На підстав чого просив суд стягнути з відповідача за договором позики грошові кошти у розмірі 447076,02 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 10.08.2016 року по 10.08.2020 року у розмірі 279585,10 грн.; пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 818149,08 грн.; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 11.08.207 року по 10.08.2020 року у розмірі 40236,85 грн. Також, просили стягнути судові витрати (а.с. 1-3 зворот).

10 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 , що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, у тому числі на племінне поголів`я та цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, які утримуються ОСОБА_2 у його розпліднику в АДРЕСА_1 , та інші супутні товари для утримання собак, які знаходяться там же. В обґрунтування посилаються на те, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1585047,05 грн. за договором позики. У разі невиконання вимог закону, відповідач може швидко розпродати або розмістити у інших осіб належних йому щенят елітних порід, та зважаючи на те, що все нерухоме майно належить його дружині, що може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду (а.с.33-34).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року (головуючий суддя - Мурзенко М.В.) у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовлено (а.с. 37-37 зворот).

14 серпня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу від 11 серпня 2020 року. На думку апелянта, судове рішення було прийнято при неповному встановленні обставин, що мають значення для справи. Так апелянт зазначає, що прохальна частина його заяви про забезпечення позову є точною цитатою п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що позивачем не надано доказів того яке саме майно на підставі приватної власності належить відповідачу, однак апелянт вважає, що суд першої інстанції міг би накласти арешт на належне відповідачу майно у межах розміру позовних вимог. Окрім того, апелянт звертає увагу, що у наведеній заяві, позивач зазначив «племінне поголів`я цуценят» лише як один з видів майна, питання описування чи не описування якого вирішував би державний виконавець, не наведення позивачем кількості і вартості цуценят, на яке посилається суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі є природнім, оскільки виходить за межі можливості позивача та є прерогативою виконавця. Щодо «відсутності доказів наміру відповідача ухилитися від виконання рішення у будь-який спосіб» на що посилається суд першої інстанції, апелянт зазначає, що такі припущення позивача ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання свої боргових зобов`язань протягом чотирьох років. На підставі викладеного апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.39-41).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

Учасники справи про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів на підтвердження того, яке саме майно належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , доказів щодо знаходження грошових коштів на рахунках відповідача, у зв`язку з чим суд першої інстанції позбавлений можливості встановити чи співмірні види забезпечення позову заявленим позовним вимогам, оскільки вартість майна та знаходження грошових коштів на рахунках відповідача може значно перевищувати розмір позовних вимог. Також суд першої інстанції зазначив, що вимога представника позивача щодо накладення арешту на племінне поголів`я та цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, які утримуються ОСОБА_2 у його розпліднику в АДРЕСА_1 та інші супутні товари для утримання собак, які знаходяться там же також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та представником позивача не надано доказів щодо знаходження поголів`я та цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів у відповідача, не надано доказів щодо кількості тварин, їх вартості, що не надає можливості суду першої інстанції визначити співрозмірність заявленого забезпечення до позовних вимог, оскільки надана стороною позивача роздруківка оголошень про продаж собак, долучена до позовної заяви, датована 2014 роком (а.с. 37 зворот).

Як зазначено в позовній заяві, у червні 2016 року ОСОБА_3 у зв`язку з необхідністю терміново вильоту до ФРН на поховання матері передала ОСОБА_2 , відповідачу, на умовах усного договору зберігання аташе-кейс з великою сумою грошей в іноземній валюті. 10.08.2016 року ОСОБА_3 при поверненні їй переданого на зберігання аташе-кейсу виявила, що ОСОБА_2 , в порушення прийнятих на себе зобов`язань по зберіганню грошей привласнив велику суму коштів (а.с. 1).

Як вбачається з копії розписки, наданої ОСОБА_2 , взяв у ОСОБА_3 11000 дол. США і 2000 євро та зобов`язувався віддати ці кошти протягом року з відповідною компенсацією (а.с. 7 зворот).

В подальшому того ж дня, 10.08.2016 року ОСОБА_3 було здійснено перерахування коштів, при якому виявилося, що ОСОБА_6 було привласнено 11000 дол. США та 4350 євро. Після чого, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на зазначену вище суму коштів, згідно з яким позика останньому надавалася строком на один рік, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору позики (а.с. 8).

Як зазначає позивач, протягом року ОСОБА_2 грошові кошти не повернув і станом на момент звернення до суду з позовом ухилявся від їх повернення.

Як вбачається з копії договору відступлення прав вимоги за грошовим зобов`язанням від 31.07.2020 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивачем), за яким ОСОБА_3 відступила на користь ОСОБА_1 свої права кредитора за договором позики, укладеним 10.08.2016 року (а.с. 5 - 5 зворот).

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив задовольнити свої позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення боргу, відсотків за користування грошима, пені за прострочення виконаного зобов`язання та санкцій, передбачених 625 ЦК України (а.с. 1-3).

10 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 , що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, у тому числі на племінне поголів`я та цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, які утримуються ОСОБА_2 у його розпліднику в АДРЕСА_1 , та інші супутні товари для утримання собак, які знаходяться там же (а.с.33-34).

Так, відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом ч.1 п.1, ч.3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та/або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 3, ч. 1, ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, підпунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Позивач обґрунтовує подану заяву тим, що у разі невиконання вимог закону, відповідач може швидко розпродати або розмістити у інших осіб належних йому щенят елітних порід, та зважаючи на те, що все нерухоме майно належить його дружині, що може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду (а.с.33-34).

Враховуючи вище наведене в сукупності, предмет позовних вимог, обставини справи, оскільки існує ймовірність утруднення виконання рішення суду в майбутньому, на що безпосередньо посилався позивач, а суд першої інстанції, залишаючи без задоволення заяву про забезпечення позову виходив лише з відсутності доказів на підтвердження існування майна у відповідача, що само по собі не позбавляє суд права накласти арешт на майно відповідача в межах суми позову, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування

З огляду на вищезазначене, враховуючи ціну позовних вимог, апеляційний суд вважає за доцільне задовольнити апеляційну скаргу в частині накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 , що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб у межах суми заявлених позовних вимог, а саме у межах 1585047,05 грн, оскільки у разі задоволення позовних вимог існує ймовірність утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

При цьому, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги в частині накладення арешту на племінне поголів`я та цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, які утримуються ОСОБА_2 у його розпліднику в АДРЕСА_1 , та інші супутні товари для утримання собак, з огляду на таке.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Позивач просить в заяві про забезпечення позову накласти арешт у тому числі і на племінне поголів`я та цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів, які утримуються ОСОБА_2 у його розпліднику в АДРЕСА_1 , та інші супутні товари для утримання собак.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 9 зворот).

З наданих позивачем роздруківок з інтернет-сайту вбачається, що відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність шляхом розведення цуценят собак породи Фландрський Бувьє та мопсів (а.с. 10-13).

Апеляційний суд враховує, що накладення арешту на племінне поголів`я цуценят собак може негативно вплинути на здійснення підприємницької діяльності відповідача, а також те, що від здійснення даної діяльності напряму залежить матеріальне становище відповідача і його можливість виконати зобов`язання за договором позики. На підставі цього, апеляційний суд доходить висновку, що забезпечення позовних вимог у цій частині є недоцільним.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у накладенні арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 , що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року в частині відмови у накладенні арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 , що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб - скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу.

Накласти арешт на майно та грошові кошти ОСОБА_2 , що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб в межах суми заявлених позовних вимог, а саме в межах 1585047,05 грн.

В іншій частині ухвалу - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

20.04.2021 року м. Одеса