Житомирський апеляційний суд
Категорія 68 Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

секретаря судового засідання Бірюченка Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/10070/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 грудня 2020 року, ухвалене суддею Слюсарчук Н.Ф. у м. Житомирі (повний текст виготовлено 24.12.2020),

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2003 року до 16 грудня 2017 року. За час шлюбу вони набули гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Крок» за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль JEEP COMPASS, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказане майно за рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 05 квітня 2018 року визнано спільною сумісною власністю, в якій кожному зі сторін належить по Ѕ частині. Сторони не досягли згоди щодо поділу майна. У зв`язку з цим позивач просив поділити в натурі вищевказане майно, визнавши за відповідачем право власності на автомобіль JEEP COMPASS, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , а за позивачем право власності на гараж № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Крок» за адресою: АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 компенсацію різниці дійсної вартості спільного майна.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 24 грудня 2020 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, районний суд допустив порушення ст. 200 ЦПК України, не постановивши ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду та ухваливши рішення у відсутності сторін, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ЦПК України. Висновок районного суду про відмову у задоволенні позову з підстав не внесення коштів на депозитний рахунок суду суперечить матеріальним нормам та правовим позиціям Верховного суд.

Посилаючись на практику ЄСПЛ, представник позивача зазначив, що в оскаржуваному рішенні суд не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, коли зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідач надіслала відзив, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що процесуальних порушень під час розгляду справи у районному суді не було, а у позивача було достатньо часу для подачі додаткових доказів, натомість неявка позивача (його представника) в судові засідання та численні клопотання про відкладення розгляду справи свідчать про зловживання ним своїми процесуальними правами. Вказала, що районний суд вірно застосував до спірних правовідносин положення ст. 364, 365 ЦК України.

Крім того, відповідач у своєму відзиві не погодилась на стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації за його частку в автомобілі, оскільки має невеликий дохід та на її утриманні перебуває їх спільний син, а перешкод у користуванні вказаним майном позивачу вона не чинить.

В судовому засідання представник позивача апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу вважали необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19 вересня 2003 року по 23 жовтня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Богунського районного суду міста Житомира було розірвано (а.с. 5).

За період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуто майно, а саме: гараж № НОМЕР_1 , розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в гаражному кооперативі «Крок» та автомобіль JEEP COMPASS, легковий універсал В, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 (а.с. 8-9).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2018 року гараж АДРЕСА_2 , в гаражному кооперативі «Крок» та автомобіль JEEP COMPASS державний номерний знак НОМЕР_2 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині на кожного (а.с. 6).

Згідно висновку від 25 березня 2019 року ринкова вартість гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Крок» у м. Житомирі по вул. Героїв Пожежних становить 57 200 грн (а.с. 13).

У даній справі, позивач попередньо на депозитний рахунок суду вартість частки майна відповідача не вніс, отже умову, передбачену ч. 2 ст. 365 ЦК України не виконав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не внесено вартості частки майна на депозитний рахунок суду.

Колегія частково погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники, при здійсненні зазначених правомочностей, мають рівні права.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Отже, якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його господарському призначенню, майно присуджується одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима.

Виходячи з аналізу зазначеної норми та враховуючи положення статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.

При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність до згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Вказане узгоджується із роз`ясненнями, наданими судам у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 18 березня 2020 року у даній цивільній справі призначена судова автотоварознавча експертиза, за результатами якої ринкова вартість з урахуванням пошкоджень автомобіля JEEP COMPASS, легковий універсал В, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 станом на 12 травня 2020 року становить 271 972,32 грн (а.с. 62-78).

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18, від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19).

Враховуючи вищевикладене та те, що спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача, є неподільною річчю, позивачем, як іншим співвласником, не використовується, вимога позивача про його право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля JEEP COMPASS, легковий універсал В, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню з врахуванням принципу рівності часток, а рішення районного суду скасуванню, з ухваленням нового, про задоволення в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом з тим, аргументи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у поділі в натурі гаража № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі «Крок» у м. Житомирі по вул. Героїв Пожежних є аналогічними доводам, зазначеним в позовній заяві, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та не спростовують висновку суду першої інстанції в цій частині, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, який не потребує додаткового правового аналізу.

Посилання представника позивача на процесуальні порушення є надуманими, оскільки після проведення судової автотоварознавчої експертизи ухвалою від 18 травня 2020 року суд поновив провадження у справі та водночас призначив розгляд справи по суті (а.с. 79).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд здійснює розподіл судових витрат між сторонами.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 24 грудня 2020 року в частині відмови у позові про поділ в натурі автомобіля JEEP COMPASS скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задовольнити частково.

Поділити спільне майно шляхом стягнення з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) вартість належної йому 1/2 частини автомобіля JEEP COMPASS, легковий універсал В, 2011 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 в розмірі 135 986,16 грн. Припинити право власності ОСОБА_1 та визнати право власності ОСОБА_2 на вказаний автомобіль.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 3 399,65 (три тисячі триста дев`яносто дев`ять) грн 65 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 02.09.2021