Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Павицької Т.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/15398/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , про визнання договорів поруки припиненими

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2020 року, яке ухвалене суддею Слюсарчук Н.Ф. в м. Житомирі

встановив:

У грудні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «УкрСиббанк», звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 16812,82 доларів США, 29738,70 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що 05 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 73500 доларів США, зі сплатою 13,9 % річних та терміном повернення до 05 лютого 2018 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 умов цього договору 05 лютого 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки №0/п1, №0/п2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 05 лютого 2008 року №0.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 24 листопада 2016 року становив 16812,82 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та відсотків, а також пеня у розмірі 29738,70 грн.

У липні 2020 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду зустрічні позовні заяви, які протокольною ухвалою суду від 03.08.2020 року були об`єднані із первісним позовом банку, в яких просили визнати договори поруки №0/п1 та №0/п2 від 05.02.2008 припиненими. На обґрунтування зустрічних позовів посилаються на те, що банк та позичальник 05.02.2008, 30.01.2013 уклали додаткові угоди, відповідно до яких було збільшено процентну ставку за основним зобов`язанням, змінено графік погашення кредиту та тарифи банку. Про укладення додаткових угод банк їх не повідомляв та своєї згоди на їх укладення вони не надавали. Крім того, строк виконання основного зобов`язання за даним кредитним договором настав 21 червня 2015 року. Банк звернувся до суду з вищевказаним позовом до поручителів лише у грудні 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку від дня настання строку основного зобов`язання за кредитним договором. Таким чином, оскільки без їх згоди було збільшено обсяг відповідальності за основним зобов`язанням, позов пред`явлений з пропущеним строком пред`явлення вимоги до поручителів, зобов`язання за договорами відповідно до ст. 559 ЦК України є припиненими.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11 листопада 2020 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по кредитному договору №0 від 05.02.2008 року в розмірі 16812,82 доларів США, 29738,70 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості та судовий збір в розмірі 6899, 08 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Зустрічні позови ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволені. Визнано припиненими договори поруки від 05.02.2008 року №0/п1, №0/п2, укладені між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк». Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в розмірі по 840,80 грн. кожному.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду АТ «УкрСиббанк» подалоапеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку до поручителів та задоволенні зустрічних позовних вимог, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку про стягнення з поручителів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та відмовити у задоволенні зустрічних вимог поручителів ОСОБА_4 . При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Апеляційна скарга АТ «УкрСиббанк» мотивована помилковістю висновку суду першої інстанцій щодо припинення поруки через збільшення обсягу відповідальності поручителів укладеними без їх згоди додатковими угодами до кредитного договору. Банк вказує, що додатковими угодами не змінена сума наданого кредиту, термін повернення кредиту, тому узгодження змін до основного договору не потребувало згоди поручителів, оскільки кредитне зобов`язання збереглось у первісному стані. Крім того зазначає, що ухвалюючи рішення районний суд не звернув увагу на те, що строк виконання основного зобов`язання за даним кредитним договором настав 16 серпня 2016 року, через зміну строку його виконання. Банк звернувся до суду з вищевказаним позовом до поручителів 05 грудня 2016 року, тобто в межами шестимісячного строку від дня настання основного зобов`язання за кредитним договором. Також з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником здійснено останній платіж на погашення боргу по кредиту 27 жовтня 2016 року, а не 21 грудня 2015 року, як це встановлено судом. Таким чином, вважає, що висновок суду про припинення поруки в силу положень ч.1, 4 ст. 559 ЦК України є помилковим.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів просив апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки прийняте у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами. Звертає увагу також на те, що апеляційна скарга подана неуповноваженою особою, без належних процесуальних повноважень, оскільки представник апелянта не є адвокатом, а тому відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК не може представляти інтереси АТ «УкрСиббанк».

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідачів адвоката Бородіна Д.В. до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у відрядженні. Разом з тим, належних доказів про дійсне перебування у відрядженні, представником до клопотання не було долучено. Таким чином, колегія суддів визнає неявку представника відповідачів в судове засідання без поважної причини та відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та їх представника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів та задовольняючи їх зустрічний позов суд дійшов висновку, що додаткова угода від 05 лютого 2008 року до кредитного договору укладена між банком і позичальником без погодження із поручителями, що призвело до збільшення обсягу відповідальності та зобов`язань поручителя, а тому вказані обставини, в силу положень цивільного законодавства, мають наслідком припинення поруки.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 05 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 73500 доларів США, зі сплатою 13,9 % річних та терміном повернення до 05 лютого 2018 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 умов цього договору 05 лютого 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки №0/п1, №0/п2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 05 лютого 2008 року №0. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

05 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду про внесення змін до основного кредитного договору, а саме:

-«1.1. Додати до Договору Додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту». Графік розрахований на дату підписання Додаткової угоди. У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою Сторони та/або Сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов Договору, Графік може бути змінений шляхом підписання Сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативою Позичальника, новий Графік не розраховується;

-1.2. Додати до Договору Додаток №3 - тарифи банку;

-1.3. Пункт 1.3.5 викласти в наступній редакції: «1.3.5. Позичальник згідно умов Договору сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому Договорі»;

-1.4. Пункт 3.5 доповнити новим підпунктом 3.5.5 наступного змісту: «3.5.5. Сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку і на умовах, визначених законодавством України, зокрема Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині оплати нотаріальних дій, Законом України «Про страхування» в частині оплати страхових платежів при укладанні угод страхування, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» в частині оплати послуг суб`єкта оціночної діяльності, Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» в частині сплати державного мита, тощо»;

-1.5. Пункт 5.2 доповнити новим абзацом наступного змісту: У випадках настання обставин: - передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «в» пункту 5.2 Договору процентна ставка за Договором збільшуються не більше ніж на 10 (десять) % для кредитів у національній валюті та не більше ніж 5 (п`ять) % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п.1.3.1 Договору; - передбачених підпунктом «г» пункту 5.2 Договору процентна ставка за користування кредитним коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування;

-1.6. Доповнити пункт 7.5 новим абзацом в наступній редакції: «Підписанням Договору, Позичальник підтверджує, що на дату укладення Договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню».

Також банк посилається на те, що він виконав зобов`язання, покладені на нього умовами кредитного договору та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Разом з цим, ОСОБА_1 в порушення вимог зазначеного вище кредитного договору, не виконав взяті на себе зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої, згідно наданого банком розрахунку станом на 24 листопада 2016 року становить 16812,82 доларів США - заборгованості за тілом кредиту та відсотків, а також пеня у розмірі 29738,70 грн.

07 липня 2016 року АТ «УкрСиббанк» направив на адресу боржника та поручителя вимогу про погашення виниклої заборгованості із повідомленням про подальше стягнення усієї суми кредитної заборгованості в повному обсязі за відсутності належного реагування з боку позичальника та поручителя на дану вимогу. Однак вона залишилась невиконаною, заборгованість не сплачена.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов`язаний з боржником певними зобов`язальними відносинами, але є самостійним суб`єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (частина друга статті 555 цього Кодексу).

За положеннями частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 2-588/10 (755/18438/16-ц), провадження № 14-275цс19.

З досліджених судом додаткової угоди до кредитного договору від 05 лютого 2008 року, укладеного між банком та боржником ОСОБА_1 вбачається покладення на позичальника додаткових обов`язків, які не були передбачені основним кредитним договором: сплачувати комісію та платежі на користь третіх осіб, а також визначено випадки збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами та, внаслідок зміни графіку погашення по кредитному договору, збільшено розмір щомісячного платежу.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність обставин зміни зобов`язання без згоди поручителів, що призвело до збільшення обсягу їх відповідальності та є наслідком припинення поруки.

Разом з тим висновок суду про припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України є помилковим.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 599 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Такі правові висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц та від 20.06.2018 р. у справі № 758/6863/14-ц).

Під час розгляду справи було встановлено, що 07 липня 2016 року банк направив на адреси відповідачів письмові вимоги про необхідність погашення заборгованості, в яких зазначив, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у разі відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення, вимагає дострокового виконання всіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 05 лютого 2008 року, а саме виплати банку заборгованості з повернення суми кредиту в повному обсязі та сплати нарахованих процентів.

Зазначені вимоги відповідачами не отримані, а тому строк дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором настав 16 серпня 2016 року.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості, останній платіж на погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками здійснено позичальником 27 жовтня 2016 року, до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся 05 грудня 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку настання строку погашення чергового платежу.

Разом з тим, помилкове посилання суду першої інстанції на вказані обставини не призвело до ухвалення незаконного рішення суду у справі, оскільки у даному випадку порука припинена на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України.

Посилання представника відповідача на повернення апеляційної скарги АТ «УкрСиббанку» на підставі ч. 5 ст. 357 ЦПК України, оскільки вона подана та підписана представником АТ «УкрСиббанк» - адвокатом Гладиш Я.М, відомості про яку відсутні в Єдиному державному реєстрі адвокатів України, а свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю видано нелегітимним головою Ради адвокатів міста Києва Рафальською І.В, є безпідставним виходячи з наступного.

Статтею 177 ЦПК України визначений перелік документів, які додаються до позовної заяви.

Зокрема, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (частина сьома статті 177 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

Стаття 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає порядок припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6204 від 27 вересня 2018 року, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва від 13 вересня 2018 року № 18.

Доказів того, що вказаний документ визнаний у передбаченому законом порядку недійсним або є скасованим, матеріали справи не містять.

Також відсутні докази щодо припинення права ОСОБА_6 на заняття адвокатською діяльністю у порядку передбаченому законом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що повернення апеляційної скарги після відкриття апеляційного провадження не узгоджується з нормами цивільного процесуального кодексу, що спростовує доводи представника відповідачів викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договорів поруки припиненими - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.

Головуючий Судді