ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/787/21 Справа № 194/428/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Пономаренко І.П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № DNG0AE00000106 від 05 червня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 29922,54 доларів США на термін до 05 червня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, тому позичальник вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. У зв`язку з чим ПАТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з відповідача заборгованість по зазначеному договору в сумі 144557,75 доларів США, що утворилася станом на 05.03.2015 року та яка складається з: - 27600,32 доларів США - заборгованості за кредитом; - 31838,92 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 1885,05 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; - 83233,46 доларів США - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, а також судові витрати по справі.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року в задоволенні апеляційної скарги ПАТ КБ "ПриватБанк" - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" - задоволено частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суди встановили, що 05 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 29 922, 54 долари США на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати з кінцевим терміном повернення 05 червня 2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 05 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 того ж дня укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач надав у заставу автомобіль Nissan Murano, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності.

Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що за порушення умов договору відповідач повинен сплачувати пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2012 року у цивільній справі № 2-39/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яке набрало законної сили 14 лютого 2012 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2006 року в розмірі 37 988, 82 доларів США звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль Nissan Murano, державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції України, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу вказаного майна.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що враховуючи рішення суду, яке набрало законної сили, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, комісії та пені, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахувань на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (т.1, а.с.8-9) останній платіж в погашення заборгованості за кредитним договором здійснено 18 вересня 2008 року у сумі 220,23 USD., що свідчить про те, що з даної дати позивач довідався про порушення свого права з боку відповідача в частині своєчасного виконання зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1. ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відтак, перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) та процентами згідно з кредитним договором розпочався з 19 вересня 2008 року.

В той же час ч.2. ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Колегією суддів встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNG0АЕ00000106 від 05 червня 2006 року, а до Тернівського міського суду Дніпропетровської області звернувся лише 08.11.2011 року

Таким чином, звернення до суду з вимогою до відповідача про звернення стягнення на заставне майно не спричинило перебігу позовної давності, за вимогами щодо стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) та процентами згідно з кредитним договором, оскільки позивач дізнався про порушення з боку відповідача 18 вересня 2008 року та мав право пред`явити позов до 19 вересня 2011 року.

Оскільки позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості 23 березня 2015 року, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на заяву відповідача та не застосував позовну давність.

За таких обставин апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" необхідно задовольнити частково, рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року необхідно змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2015 року змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

Т.П.Красвітна