Справа №932/3138/21
Провадження №2/932/1354/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Лукінової К.С.,

за участі секретаря Іванової А.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 адвоката Калюжного Дениса Юрійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, Шевченківський відділе державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), державне підприємство «СЕТАМ» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, Шевченківський відділе державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), державне підприємство «СЕТАМ» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовною заявою представник позивача ОСОБА_1 адвокат Калюжний Денис Юрійович подав до суду заяву про забезпечення позову. В обґрунтування заяви вказав, що 30 березня 2005 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії ВСА № 320889, реєстр № 2-291 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Дане право власності на нерухоме майно (відповідно до положень, котрі діяли на момент придбання цієї квартири) було зареєстровано у відповідному реєстрі 20.04.2005 року. 03 липня 2007 року ОСОБА_1 з метою проведення своєї господарської діяльності (ріелтор) отримала грошові кошти (кредит) у фінансової установи АКБ «ТАС-Комерцбанк». Таким чином, 03 липня 2007 року між ОСОБА_1 та фінансовою установою АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено договір кредитний № 0301/0707/88-298 згідно якого остання отримала у кредитні зобов`язання грошові кошти в розмірі 250 000 (двісті п`ятдесят) тисяч доларів. Того ж самого дня, а саме 03 липня 2007 року з метою забезпечення виконання взятих грошових зобов`язань з боку позичальника ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 0301/0707/88-298-Z-1, відповідно до якого квартиру АДРЕСА_1 була отримана фінансовою установою АКБ «ТАС-Комерцбанк» у іпотеку (заставу), та внесені відповідні записи до реєстру іпотек та заборон відчуження нерухомого об`єкту. В подальшому, в наслідок певних валютних коливань в період вересня жовтня 2008 року та відповідно зросту курсу долара США по відношенню до гривні, позичальник ОСОБА_1 вийшла за межі графіку платежів в рамках кредитного договору 0301/0707/88-298 від 03.07.2007 року, й тим самим порушила певні зобов`язання щодо сплати кредитних платежів. Водночас із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 , діючи в рамках цивільно-правових відносних уклала певні договори займу із фізичними особами, котрі в подальшому не змогла виконати, що призвело до наявності грошових зобов`язань ОСОБА_1 перед іншими фізичними особами. 08 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклала договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» від 2003 року та умов даного договору, сторони домовились, що фінансова установа Банк відступає права вимоги Заборгованостей по кредитних договорах від Боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу від 28.11.2012 року № 15, й одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами. 14 грудня 2012 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа № 0031991 про те, що ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») передав право вимоги в рамках кредитного договору 0301/0707/88-298 від 03.07.2007 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». ОСОБА_1 від представників іпотеко держателя дізналася, що мається виконавчий напис нотаріуса, вчинений на підставі іпотечного договору № 0301/0707/88-298-Z-1 від 03.07.2007 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. ще 18.08.2010 року по зверненню стягнення на квартиру під номером АДРЕСА_1 для стягнення на користь «ПАТ Сведбанк» боргу у розмірі 259 765, 30 доларів США, що є еквівалентом станом на 18.08.2010 року 2 049 548, 22 гривень та 177 916, 03 гривень (ці дані повідомлені ТОВ «ФК «Вектор Плюс» при зустрічі в березні 2021 року, та документи були надані ОСОБА_1 лише для огляду та переписування їх даних). Відповідно до заяви кредитора ТОВ «ФК «Вектор Плюс» від 05.05.2016 року ОСОБА_1 заборгувала по кредитним зобов`язанням грошові кошти в розмірі 366 396 доларів США. ОСОБА_1 заборгувала правонаступнику прав ТОВ «ФК «Вектор Плюс» грошові кошти в розмірі 481 087, 65 доларів США, а предмет застави (квартира під номером АДРЕСА_1 ) відповідно до середньої ринкової вартості коштує приблизно 243 000 доларів США. Таким чином, менше ніж за півроку грошові зобов`язання між кредитором ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ОСОБА_1 змінилися із 366 396 доларів США (станом на 05.05.2016 року) на 481 087, 65 доларів США (станом на 10.10.2016 року). Позивач ОСОБА_1 зазначає, що жодних листів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. або від кредитора (іпотекодержателя) ще до 18.08.2010 року взагалі не отримувала, що в свою чергу вказує на грубе порушення чинних на той час вимог Закону. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2018 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 щодо незаконного переоформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнано дану перереєстрацію такою, що вчинена протиправно та витребувано із чужого незаконного володіння (а саме від ТОВ «ФК «Вектор Плюс») на користь ОСОБА_1 вказану квартиру, що в свою чергу стало підставою для поновлення відповідного запису про право власності у державному реєстрі. Вважає, що вищевказані обставини прямо вказують, що відповідачі та треті особи в рамках даного цивільного провадження вчиняють всі дії для того, щоб здійснити незаконне відчуження квартири АДРЕСА_1 , позбавивши при цьому ОСОБА_1 та її родину єдиного житла. На теперішній час, ймовірний подальший розвиток подій на думку позивача ОСОБА_1 , буде розвиватися в бік заниження вартості майна боржника (квартири) з єдиною метою, як найдешевше її продати та залити решту боргу (невизначеного й спірного) за позивачкою ОСОБА_1 , або здійснити перереєстрацію права власності за будь-який спосіб. Просив забезпечити позов, шляхом: зупинення стягнення, заборони будь-якого відчуження, заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Як вбачається зі змісту заяви та доданих до неї документів, згідно виконавчого напису нотаріуса зареєстрованого в реєстрі за №5531 вчиненого 18.08.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Підставою для звернення позивача до суду стало те, що вищевказане нерухоме майно може бути реалізовано через електронні або інші торги через електронну систему ДП «СЕТАМ», що підтверджується роздруківкою з інтернет сторінки: ІНФОРМАЦІЯ_1 , де зазначено, що вказана квартира виставлена на електронні торги, номер лоту: 472163, стан аукціону: реєстрація учасників, дата проведення аукціону: 23.04.2021 року о 09:00 годині, що може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя.

Таким чином, позивачем надано суду докази того, що на даний час відбувається стягнення за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса шляхом звернення стягнення на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналізуючи матеріали справи і доводи заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки невжиття саме такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася з позовом до суду.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Таким чином, зупинення стягнення за виконавчим документом має наслідком зупинення виконавчого провадження, що охоплює вимоги заявника.

Вирішуючи питання зустрічного забезпечення позову судом враховано, що позивач у встановленому законом порядку зареєстрований на території України, крім того у суду відсутні надані докази того, що майновий стан цього позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, а тому обов`язок суду щодо беззаперечного застосування до повивача зустрічного зобов`язання, який передбачений випадками переліченими у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутній.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 149-154, 260, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Калюжного Дениса Юрійовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, Шевченківський відділе державної виконавчої служби міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), державне підприємство «СЕТАМ» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 5531, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. 18.08.2010 року відповідно до якого звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі й в разі перебування даного виконавчого документа у зведеному виконавчому провадженні (в тому числі зупинити будь-яку реалізацію на прилюдних торгах).

Заборонити будь-яке відчуження квартири АДРЕСА_1 (в тому числі шляхом її реалізації з електронних або інших торгів (ДП «СЕТАМ») в рамках виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 ) - до набрання законної сили рішенням у справі №932/3138/21.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо квартири АДРЕСА_1 , та яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 - до набрання законної сили рішенням у справі №932/3138/21.

Виконання ухвали про забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень, а згідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя К.С. Лукінова