ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» квітня 2021 року

м. Харків

справа № 645/1070/20

провадження № 22ц/818/1863/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Харківська міська рада,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року в складі судді Алтухової О.Ю.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Харківської міської ради від 28 квітня 2004 року № 54/04 ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0924 га по АДРЕСА_1 для обслуговування будівель і споруд та на підставі цього рішення 27 січня 2005 року між ними укладено договір оренди землі № 8518/05 зі строком до 24 червня 2021 року.

Рішенням Харківської міської ради від 23 грудня 2005 року № 257/05 ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0778 га по АДРЕСА_1 для обслуговування нежитлової будівлі (виробничі приміщення) та на підставі цього рішення 07 квітня 2006 року між ними укладено договір оренди землі від 07 квітня 2006 року № 41.

Зазначила, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 грудня 2019 року № 191217015 право власності на нежитлову будівлю для обслуговування якої надавалась земельна ділянка перейшло до ОСОБА_1 на підставі до договору купівлі-продажу від 21 серпня 2009 року.

Посилалася на те, що згідно листа ГУ ДФС у Харківській області від 27 листопада 2019 року № 6845/9/20-40-58-08-07 з початку 2016 року по теперішній час від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 орендна плата за землю не сплачувалась.

Вважав, що після переходу права власності, а саме з 21 серпня 2009 року, на нерухомість для обслуговування якої надавалась земельна ділянка, право користування за договорами оренди землі від 27 січня 2005 року № 8518/05 та 07 квітня 2006 року № 41 перейшло до ОСОБА_1 в обсязі та на умовах, встановлених договорами оренди для ОСОБА_2 , а отже перейшов і обов`язок зі сплати орендної плати в розмірах, встановлених договорами.

Посилався на те, що розмір орендної плати визначено у договорах оренди, який має здійснюватися із урахуванням індексів інфляції та за період з лютого 2007 року по грудень 2017 року становить 147 601,26 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_1 147 601,26 грн на користь Харківської міської ради заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до договорів оренди землі від 27 січня 2005 року № 8518/05 та 07 квітня 2006 року № 41, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2214,03 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 147 601,26 грн заборгованості зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до договорів оренди землі від 27 січня 2005 року № 8518/05 та 07 квітня 2006 року № 41, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2214,03 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, порушив норми процесуального права, зокрема, не повідомив його належним чином про час і місце розгляду справи. Особисто він не отримував поштове відправлення та судову повістку. Вказав, що судовими рішення розірвано договір оренди від 07 квітня 2006 року та дію обох договорів припинено. Оскільки він не є орендарем та стороною за договорами оренди землі, які раніше були укладені між Харківською міською радою та ОСОБА_2 , вважав, що позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

24 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що після переходу права власності на нерухомість, для обслуговування якої надавалась земельна ділянка, право користування за договорами оренди землі перейшло до ОСОБА_1 в обсязі та на умовах, встановлених договорами оренди для ОСОБА_2 , а отже перейшов і обов`язок зі сплати орендної плати в розмірах, встановлених договорами.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договорами оренди землі щодо своєчасної й повної сплати орендної плати виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь власника земельної ділянки з урахуванням інфляційних збитків, визначених умовами договорами оренди землі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 січня 2005 року між Харківською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення ХХІ сесії Харківської міської ради ХХІV скликання від 28 квітня 2004 року № 54/04 «Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0924 га, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, який належить орендарю на праві приватної власності - нежитлова будівля літ «А-2». Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою № 2913/04 від 09 грудня 2004 року становить 447 290,00 грн.

07 квітня 2006 року між Харківською міською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення ХLІV сесії Харківської міської ради ІV скликання від 23 грудня 2005 року № 257/05 «Про припинення та надання у користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» та ХLІV сесії Харківської міської ради ІV скликання від 06 березня 2006 року № 61/06 «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0778 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з довідкою № 1746/06 від 21 березня 2006 року становить 389 810,00 грн.

Як вбачається з пункту 8 цих договорів їх укладено строком до 24 червня 2021 року. Після закінчення строку договорів орендар має переважне право поновлення їх на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договорів повідомити письмово орендодавця про намір продовжити їх дію.

Із пункту 9 договору оренди від 27 січня 2005 року вбачається, що орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок відділу Державного казначейства у м. Харкові. Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить: 2004 рік 751,45 грн, 2005 рік 948,25 грн, 2006 рік 1234,52 грн, з 2007 року 1789,16 грн.

Пунктом 9 договору від 07 квітня 2006 року передбачено, що орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківській області. Розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку становить: 2006 рік 1098,29 грн, з 2007 року 1591,72 грн.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (пункт 10 договорів).

Розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договорами; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів; внаслідок інфляції щорічно; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (пункт 13 договорів).

Як вбачається з пунктів 36-40 договорів зміна умов договорів здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договорів спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договорів припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договори припиняються також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договорів припиняється шляхом їх розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договорами, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договорів оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договорів в односторонньому порядку є: несплата розміру орендної плати протягом більше ніж три місяці; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; передача в суборенду земельної ділянки без письмової згоди орендодавця.

Перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договорів та укладення договорів оренди з новим власником будинків та споруд. Реорганізація юридичної особи-орендаря тягне за собою внесення відповідних змін до договорів (зміна адреси, найменування тощо). Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Договори зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга № 4) від 27 січня 2005 року за № 8518/05, від 07 квітня 2006 року за № 41 (а.с.15-17, а.с.21-25).

Між Управлінням земельних відносин та ОСОБА_2 укладено акт приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди від 27 січня 2005 року та 07 квітня 2006 року(а.с.18, 27).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 листопада 2018 року № 146924345 житловий будинок літ «А-2» загальною площею 1684,3 кв м, житловою площею 143,2 кв м, що розташований по АДРЕСА_1 , з 16 листопада 2010 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення суду, справа № 2-5063/10, 17 вересня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова (а.с.29-32).

Із листа Головного Управління ДПС України в Харківській області від 27 листопада 2019 року № 6845/9/20-40-58-08-07 вбачається, що станом на 26 листопада 2019 року заборгованість з орендної плати з фізичних осіб по Немишлянському району за ОСОБА_2 складає 36 820,73 грн. Станом на 26 листопада 2019 року за ОСОБА_1 заборгованість по території обслуговування Східного управління м. Харкова (Немишлянський район) відсутня. З початку 2016 року по теперішній час в рахунок з орендної плати за землю по Немишлянському району від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 будь яких грошових коштів не надійшло (а.с.28).

Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що розмір заборгованості відповідача зі сплати орендної плати за користування земельними ділянками по АДРЕСА_1 відповідно до договорів оренди землі від 07 квітня 2006 року № 41 та 27 січня 2005 року з урахуванням індексу інфляції за період з 01 лютого 2007 року по 31 грудня 2017 року складає 147 601,26 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року у справі № 820/6335/14 за позовом ОСОБА_2 до Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Індустріальної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області форми "Ф" від 06 травня 2011 року № , форми "Ф" від 27 квітня 2012 року № , форми "Ф" від 27 травня 2013 року № , від 19 вересня 2011 року № 3, від 23 листопада 2010 року № (а.с.78-82).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 520/8446/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, адміністративний позов задоволено, скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 503-1303 від 11 квітня 2017 року, № 504-1303 від 11 квітня 2017 року, № 4 від 26 травня 2016 року, № -2038 від 03 травня 2018 року, № -2038 від 03 травня 2018 року, № від 04 липня 2018 року, № від 04 липня 2018 року, № від 04 липня 2018 року, скасовано податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області № 82233-17 від 04 червня 2018 року (а.с.84-89).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року у справі № 922/2413/18 за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Харківської області, в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області про розірвання договору оренди, позов задоволено, розірвано договір оренди землі від 07 квітня 2006 року, укладений між Харківською міською радою та ОСОБА_2 , який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» в книзі записів державної реєстрації договорі оренди землі (книга № 4) за № 41 (а.с.90-95).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до положень статті 31 Закону України «Про оренду землі» підставою припинення договору оренди земельної ділянки є, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктами 36-40 цих договорів передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є: несплата розміру орендної плати протягом більше ніж три місяці; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; передача в суборенду земельної ділянки без письмової згоди орендодавця.

Перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником будинків та споруд. Реорганізація юридичної особи-орендаря тягне за собою внесення відповідних змін до договору (зміна адреси, найменування тощо). Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Відповідно до положень частини третьої статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до статті 377 ЦК України у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу нерухомого майна, тобто права користування земельною ділянкою.

Згідно частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За змістом цієї правової норми визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають під час укладення правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин щодо переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №140/377/16-ц, провадження №61-11204св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у справі № 556/1919/15-ц, провадження № 61-1084св18.

Надаючи тлумачення зазначеним нормам права Верховний Суд також вказав, що при виникненні у іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, при цьому на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №910/20774/17, 27 лютого 2019 року у справі №913/661/17, 04 липня 2019 року у справі № 911/2244/18.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

З урахуванням вищенаведених правових норм та встановлених обставин, у зв`язку з набуттям ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, що розташоване на спірних земельних ділянках, в силу прямої законодавчої вказівки до нього як до нового набувача (власника) перейшло право користування земельними ділянками, на яких воно розміщене, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

При цьому, документальне оформлення вибуття з договору оренди попереднього орендаря (землекористувача) не впливає на обсяг права нового власника майна, оскільки умови основного договору оренди для особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, залишаються незмінними з моменту переходу права власності, а, отже, момент звернення нового власника майна до орендодавця щодо внесення змін до такого договору оренди не впливає на обсяг прав та умови договору, що встановлені для попереднього землекористувача в силу прямої норми закону.

Отже, враховуючи викладене, після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а, отже, й відповідні права та обов`язки.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 липня 2019 року у справі № 911/2244/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у справі № 334/8332/17 (провадження № 61-40502св18).

З урахуванням викладеного та установивши на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання за договорами оренди земельних ділянок щодо своєчасної та повної сплати орендної плати, унаслідок чого виникла заборгованість, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради заборгованості з орендної плати з урахуванням індексу інфляції, що передбачена умовами договорів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що при розгляді справи в суді першої інстанції порушено норми процесуального права є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 (а.с.134). Доказів того, що вказане повідомлення отримано не відповідачем матеріали справи не містять і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Виходячи з меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 квітня 2021 року.