Провадження № 2-з/643/197/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Казьонний Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 (далі відповідач) 341452,85 грн. матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 у цьому ж будинку. Внаслідок залиття кв. АДРЕСА_3 , яке відбулось через аварію розводки гарячого водопостачання в ванній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , було пошкоджено майно позивача, що знаходиться в кв. АДРЕСА_3 . Розмір спричиненої позивачу внаслідок залиття квартири шкоди складає 341452,85 грн.

Разом із вказаним позовом до суду надійшла заява адвоката Казьонного Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 .

В обґрунтування заяви позивач посилається на обставини, викладені в позові. Також зазначає, що відповідач може вжити заходи щодо відчуження належного йому майна на користь третіх осіб та посилатись на відсутність майна, за рахунок якого можна було би виконати рішення суду в разі задоволення позову.

Дослідивши отримані матеріали, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України. До них в тому числі відноситься заборона вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18 висловила висновки щодо застосування норм права, згідно яких співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, в зв`язку з чим відсутні підстави для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову у вигляді арешту нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав власника, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Вказаний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Дослідивши доводи заяви та матеріали справи, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви з огляду на наступне.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 269270523 від 05.08.2021, відповідач є власником вказаної вище квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту 02.04.2021, залиття квартири АДРЕСА_1 , власником якої є позивач, відбулось внаслідок аварії розводки гарячого водопостачання в ванній кімнаті кв. АДРЕСА_4 , власником якої є відповідач.

Як вбачається із зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва від 10.08.2021, розмір збитку внаслідок затоплення квартири АДРЕСА_1 складає 341452,85 грн.

Таким чином, з доводів заяви про забезпечення позову та наданих позивачем документів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу відшкодування шкоди.

Згідно чинного законодавства України та висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 по справі № 381/4019/18, на даній стадії розгляду справи суд позбавлений можливості надавати по суті оцінку доведеності або обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених зокрема в постанові Верховного Суду від 06.09.2019 по справі № 756/3322/19, накладення арешту на належне відповідачу майно та майнові права є належним та співмірним заходом забезпечення позову в цивільній справі про стягнення грошових коштів.

Враховуючи наведене та значний розмір позовних вимог, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження належної відповідачу квартири на користь інших осіб, які не є учасниками справи, а відтак істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду, а також ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, які згідно доводів позовної заяви порушені відповідачем.

За таких обставин суд приходить до висновку, що накладення заборони відчуження квартири відповідача є необхідним заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову і одночасно не становитиме надмірний тягар для власника квартири, оскільки квартира фактично перебуватиме у володінні власника та обмежується лише можливість розпоряджатися нею. Вказаний вид забезпечення позову не впливатиме на матеріальний стан власника квартири та не призведе до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування.

Позивач в заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на спірну квартиру.

Вказані вимоги позивача про накладення арешту на вказану вище квартиру суд вважає такими, що є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та будуть перешкоджати відповідачу можливості в цілому реалізувати повноваження власника квартири, в зв`язку з чим задовольняє заяву частково та забезпечує позов шляхом накладення заборони відчуження квартири.

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Казьонного Руслана Вячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Заборонити відчуження квартири АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_2 .

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Крівцов Д.А.