Справа № 226/1121/21

Провадження №2/226/423/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 вересня 2021 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

секретаря Новикової К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в заочному судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування вимог вказала, що йому підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.01.2002 року та рішення Димитровського міського суду Донецької області від 20.12.2007 року належить квартира АДРЕСА_1 , в якій, крім нього, з 09.10.2009 року зареєстрований його син - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є власником квартири і з часу реєстрації по теперішній час в ній без поважних причин не проживає. Зазначаючи на те, що він має намір розпорядитися квартирою шляхом її відчудження, що вимагає зняття з реєстраційного обліку відповідача, який в добровільному порядку виписатися з квартири не бажає, чим створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, позивач просить суд на підставі ч.2 ст.405 ЦК України визнати його таким, що втратив право користування цією квартирою.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх викладеним в позовній заяві обставинами, і просив суд позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що надає суду підстави для здійснення судового розгляду в заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 24.01.2002 підприємством житлово-комунального господарства Димитровської міської ради, а інша 1/2 частина -на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 20.12.2007 про визнання права власності (арк.спр.11, 14, 18, 19).

Право власності позивача на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (арк.спр.22).

Згідно довідки з місця проживання, у спірній квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , як власник, та його син відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.спр.20,22).

Згідно акту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Янтарь» міста Мирноград від 11.02.2021 №45/02, відповідач ОСОБА_2 у спірній квартирі з моменту реєстрації в ній, а саме з 09.10.2009, та до теперішнього часу не проживає (арк.спр.21).

Вказана обставина була також підтверджена в судовому засіданні поясненнями свідка знайшла своє повне підтвердження в поясненнях свідка ОСОБА_3 , який суду пояснив, що він проживає в одному будинку з позивачем, добре знає його сім`ю. Син позивача приблизно з 2009 в квартирі не проживає, місце його проживання йому не відоме. Проте він знає, що відповідач проживає в м.Мирнограді, з батьком не спілкується.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п.33), застосовуючи положення статті 391 Цивільного Кодексу, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, що має на меті позивач, є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Приймаючи до уваги належним чином підтверджене набуття позивачем права власності на спірну квартиру та відсутність будь-яких домовленостей між сторонами щодо її використання відповідачем, вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 76, 259, 263, 265, 280-282 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер НОМЕР_2 , місце місце реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 1 вересня 2021 року. Повний текст судового рішення сторони виготовлено 3 вересня 2021 року.

Суддя Л.І.Клепка