16.09.2021
Справа №642/6099/21
Провадження № 2/642/2170/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 вересня 2021 року суддя Ленінського районного суду міста Харкова Бородіна О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшов вказаний позов, в якому позивач просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інші країни світу, та виїзд за межі державного кордону України , без дозволу (без згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 .

Суд, ознайомившись з матеріалами позовної заяви, дійшов висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.ст.175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху з метою усунення недоліків.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В порушення зазначеної вимоги позивачка, вказуючи в позовній заяві про те, що відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, не зазначає та не додає до позовної заяви доказів цієї обставини. Такими доказами можуть слугувати письмові звернення позивачки до відповідача з проханнями надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Позивач у позові посилається на те, що нею такі звернення надсилались, що підтверджується квитанціями, але до позову долучено лише одну квитанцію від 08.09.2021 року, тобто щодо направлення пошти безпосередньо перед поданням позову.

Крім того, позивач не додала до позовної заяви доказів того, що відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивач в позовній заяві не вказала чи сплачує відповідач аліменти на утримання дитини та стан заборгованості такої сплати, в разі наявності відповідного рішення суду. Так само, позивач не зазначила в позовній заяві чи існує висновок органу опіки та піклування чи рішення суду щодо визначення місця проживання дитини.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини п`ятої статті 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Крім того, суд звертає увагу позивача на правову позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 04.07.2018 року по справі №712/10623/17, згідно якої тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду має відповідати найкращим інтересам дитини. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 року, справа №643/1090/17, провадження №61-28548св18), сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, у тому числі з урахуванням права дітей на спілкування із батьком.

Разом з тим, позовна заява не містить інформації про чітку мету поїздок до країн, зазначених в позові, зазначення інформації про тривалість терміну перебування за межами України (навчання, лікування, тощо).

При цьому, відповідно до зазначеної вище правової позиції Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 року, справа №643/1090/17, провадження №61-28548св18), надання дозволу на виїзд дітей за кордон без зазначення конкретної адреси місця їх перебування за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дітей на територію України створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості.

Суд звертає увагу позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17, в якій викладено правовий висновок про те, що дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку й закінчення.

З аналізу положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вбачається, що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Також слід зазначити, що оскільки спір між батьками про виїзд дитини за кордон належить до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання (перебування) дитини, то відповідно до ч.4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування у розгляді цих справ є обов`язковою. На підставі ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування має надати письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дітей, з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого з батьків.

Однак позивачка не зазначає у позовній заяві чи зверталась вона до органу опіки та піклування з питанням про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. Зокрема у матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи від органу опіки та піклування (висновок, рекомендації) про надання згоди на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини чи про відмову у цьому.

Викладене є недоліками позовної заяви,які мають бути усунуті позивачем.

З урахуванням наведеного, позивачці необхідно привести позовну заяву у відповідність до вимог ст. 175 ЦПК України, зазначивши початок періоду виїзду, на який позивачка просить дозволити без згоди батька вивезти дитину та його закінчення з конкретною підтвердженою доказами метою, зазначити докази звернення до органу опіки та піклування та докази відмови (ухилення) батька дитини від надання нотаріально посвідченої згоди.

Згідно ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин суд вважає, що позовну заяву слід залишити без руху, про що повідомити позивача та надати йому десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання позивачем ухвали суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175,177,185,260,261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - залишити без руху та надати позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, з дня отримання позивачем даної ухвали суду.

Роз`яснити позивачу, що в разі, якщо у встановлений строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, вона вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу, що не перешкоджатиме повторному зверненню до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Бородіна