КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 року

м. Київ

справа № 756/3534/21

провадження № 22-ц/824/7157/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі офіційного представництва Посольства Російської Федерації в Україні

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у складі судді Ткач М.М.

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі офіційного представництва Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення фату, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт вимушеного її переселення у липні 2014 року з окупованої території Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 18 березня 2021 року заявник звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що встановлення даного факту ОСОБА_1 є необхідним для визначення правового статусу як особи, потерпілої від міжнародного збройного конфлікту, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення у неї прав і обов`язків, передбачених даною Конвенцією, а також іншими нормами національного та міжнародного права.

Стверджує, що судом першої інстанції не зазначено, в чому саме полягає спір про право, та як встановлення даного факту пов`язано із наступним судовим вирішенням спору про право.

Заінтересовані особи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не направляли.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимушене переселення заявника, не є фактом, який має юридичне значення, а є зв`язком між подіями (фактами), зокрема переселенням та окупацією, і наслідками цих подій, а отже не може бути встановлений у порядку глави шостої ЦПК України.

Окрім того, факт агресії та окупації Російською Федерацією території України та пов`язані з цим факти переселення мирних громадян України з територій їх постійного проживання є загальновідомими фактами, що не заперечуються, ані українським суспільством, ані міжнародною спільнотою.

Статтею 263 ЦПК України установлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, ухвала суду не відповідає указаним нормам, що, відповідно до статті 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів справи, у березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту вимушеного її переселення з м. Горлівка Донецької області у липні 2014 року до м. Києва внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Згідно Довідки від 01 грудня 2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 ; фактичним місцем проживання є: АДРЕСА_2 . Дата закінчення довідки: 01 червня 2016 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у відкритті провадження відмовлено.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно приписів ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до вимог статей 318, 319 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Разом з тим, ОСОБА_1 у порушення норм статті 318 ЦПК України, яка встановлює вимоги до оформлення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, в заяві не зазначено мети встановлення факту її вимушеного переселення із міста Горлівка Донецької області в місто Київ відбулось у зв`язку з агресією Російської Федерації.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання обмежилась лише загальним посиланням на те, що встановлення вказаного факту їй необхідно для визначення правового статусу як особи, потерпілої від міжнародного збройного конфлікту, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, що обумовлює виникнення у неї прав і обов`язків, передбачених даною Конвенцією, а також іншими нормами національного та міжнародного права.

Зважаючи на викладене, заява ОСОБА_1 під час вирішення судом першої інстанції питання про прийняття її до розгляду не містила чіткої мети встановлення факту переселення у липні 2014 року з окупованої території Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області.

Місцевим судом не було вчинено жодних дій, направлених на з`ясування мети встановлення ОСОБА_1 вищезазначеного факту та приведення змісту заяви у відповідність до вимог статті 318 ЦПК України. Без руху вказана заява судом першої інстанції не залишалась.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи та аргументи заявника, викладені у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, належним чином не проаналізував зміст поданої заяви, у зв`язку з чим, не надавши заявнику строку для усунення недоліків та не з`ясувавши мети подання такої заяви, відмовив у відкриття провадження у справі.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про відмову у відкритті провадження у справі, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «20» квітня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик