КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Житлобуд-2" на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Житлобуд-2" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Явір-Житлобуд-2" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги із ОСОБА_1 ..

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 рокуТОВ "Явір-Житлобуд-2" відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі ТОВ "Явір-Житлобуд-2" просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт посилається на те, що товариством було подано заяву про видачу судового наказу у відповідності до норм Цивільного процесуального кодексу України, було додано договір, розрахунок, тарифи, розпорядження про встановлення балансоутримувача, установчі документи, тобто всі документи, що підтверджують обставини, якими товариство обґрунтовує свої вимоги до боржника.

Окрім того, апелянт вважає, що товариством не було пропущено строк позовної давності, оскільки пунктом 3.4 Договору № 8127 від 21 липня 2016 року про компенсацію витрат на утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт, сторони визначили строк позовної давності 5 (п`ять) років.

Боржник ОСОБА_1 не скористалася своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, яка зазначена в п.1 ст. 353 ЦПК України (щодо відмови у видачі судового наказу), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно п. 3 цієї частини судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Наявність обставин, які вказують на перевищення позовної давності, що є підставою для відмови у видачі судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із обґрунтованості заявленої вимоги і документів, доданих до заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Явір-Житлобуд-2" просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території в розмірі 67 921,40 грн., 3% річних в розмірі 3 694,23 грн., інфляційне збільшення боргу в розмірі 9 115,07 грн. за розрахунковий період з 01 липня 2016 року по 31 травня 2021 року, тобто п`ять років.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за п`ятирічний період ТОВ "Явір-Житлобуд-2" звернулося 01 липня 2021 року.

Відмовляючи у видачі судового наказу на підставі п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заявник звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за період, що перевищує строк позовної давності

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 3.4 Договору № 8127 від 21 липня 2016 року про компенсацію витрат на утримання будинку та прибудинкової території, виконання інших додаткових робіт, укладеного між ТОВ "Явір-Житлобуд-2" та ОСОБА_1 , строк позовної давності за вимогами ТОВ "Явір-Житлобуд-2" про стягнення заборгованості з компенсації витрат становить п`ять років (а.с. 5-7), та не врахував положення ст. 259 ЦК України, а тому неправомірно застосував положення п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України та відмовив у видачі судового наказу з підстав пропуску трирічного строку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що відмовляючи за п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України у видачі судового наказу, судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, порушено норми процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Житлобуд-2" задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено «07» вересня 2021 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко О.І. Сліпченко Д.Р. Гаращенко