ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 641/2632/21

провадження № 22-ц/818/4528/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», ОСОБА_2 ,

третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про визнання недійсним договору купівлі- продажу, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року, постановлену суддею Сітало А.К., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою.

У травні 2021 ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на 3-кімнатну квартиру , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м. до набрання чинності рішенням суду у справі №641/2632/21.

В обґрунтування заяви позичав зазначила, що як стало їй відомо 02.04.2021 р. право власності на належну їй квартиру, яка виступала предметом іпотеки за кредитним договором № 0 було незаконно відчужено громадянці ОСОБА_2 без згоди позивача та без будь-якого повідомлення про наміри щодо позбавлення її права власності на майно з боку іпотекодержателя ТОВ «Укрдебт Плюс». Як вбачається із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.04.2021 р. приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, Харківська область Вахрушева Ольга Олександрівна зареєструвала право власності на квартиру позивача за громадянкою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, номер: 226, виданий 01.04.2021, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушева О.О. Запис внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57419325 від 01.04.2021. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2021 р., зареєстрованого в реєстрі за №226 ТОВ "Укрдебт Плюс" продало, а громадянка ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 . Обґрунтованим заходом забезпечення позову є накладення арешту на майно, з метою уникнення подальшого його відчуження чи передання в іпотеку іншим особам і тому подібне, що істотно ускладнить або зробить неможливим відновлення прав та законних інтересів позивача до набрання чинності рішення суду по справі №641/2632/21. Починаючи з 02.04.2021 р. до позивача за адресою її мешкання та розташування квартири - АДРЕСА_1 щодня приходили невідомі люди і вимагали звільнити квартиру, здійснювали погрози і говорили, що 06.04.2021 р. прийдуть з інструментом для зрізання вхідних дверей до квартири і будуть викидати позивача та її речі. 02.04.2021 р. ці люди лишили записку з вимогою звільнення квартири до 06.04.2021 р., не дивлячись на те, що виселення має відбуватися за рішенням суду органами примусового виконання рішення, а не сторонніми особами, які мають зовнішній вигляд бандитів . 09.04.2021 року позивач не змогла потрапити до квартири ,у зв`язку з заміною замків, і тому вона позбавлена житла у незаконний спосіб.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та застосування зустрічного забезпечення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права. Вказує, що суддя суду першої інстанції наклала арешт на майно, а саме квартиру: за адресою АДРЕСА_1 у справі № 641/880/20. Тобто, задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову на користь позивача у справі № 641/2632/21, шляхом заборони відчуження квартири, суддя фактично двічі вжила заходи забезпечення позову спочатку наклавши арешт на майно а потім шляхом заборони відчуження квартири. Зазначає, що предметом позову у справі № 641/2632/21 є позовні вимоги немайнового характеру, а саме визнання недійсними договору купівлі-продажу. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суддя помилково вважає, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі. Вказує, що застосування засобу забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, є крайнім заходом. Квартира є таким майном, яке не можливо приховати або знецінити. У разі винесення позитивного рішення на користь Позивача, він може у порядку регресу отримати компенсацію за завдані збитки. Зауважує, що позивачем в заяві про забезпечення позову зазначена пропозиція щодо зустрічного забезпечення, а саме перерахувати на депозитний рахунок суду суму в розмірі 1000,00 грн. Вважає, що сума у розмірі 1000 грн. в якості зустрічного забезпечення позову є не співмірною з тими збитками, які вже понесла відповідач - ОСОБА_2 та які може понести в майбутньому.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що належала позивачу, який був укладений 01 квітня 2021 року між ТОВ «Укрдебтплюс» та ОСОБА_2 .

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.03.2021 року іпотекодержателем спірної квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «Укрдебт Плюс».

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01.04.2021 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. , зареєстрованого в реєстрі за №226 ТОВ "Укрдебт Плюс" продало, а громадянка ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 .

Отже предметом спірних правовідносин є визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка належала на праві власності позивачу ОСОБА_3 .

Як на підставу вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилалась на те, що 02.04.2021 р. право власності на належну їй квартиру, яка виступала предметом іпотеки за кредитним договором № 0 було незаконно відчужено громадянці ОСОБА_2 без згоди позивача та без будь-якого повідомлення про наміри щодо позбавлення її права власності на майно з боку іпотекодержателя ТОВ «Укрдебт Плюс». У зв`язку з цим, позивач вважає, що з метою уникнення подальшого його відчуження чи передання в іпотеку іншим особам і тому подібне, що істотно ускладнить або зробить неможливим відновлення прав та законних інтересів позивача до набрання чинності рішення суду по справі №641/2632/21 необхідно накласти арешт на спірну квартиру.

Отже, між сторонами існує спір щодо вищевказаного нерухомого майна, тому, невжиття заходів забезпечення позову, у випадку відчуження відповідачем спірного майна, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Обираючи певний вид забезпечення позову, суд повинен враховувати як інтереси позивача, так і інтереси охоронювані законом інтереси відповідача та інших осіб, а також дотримуватись вимог статті 2ЦПК України щодо пропорційності.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Співвідносячи негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, дійшов висновку,що у даній справі, зважуючи на зміст позовних вимог, достатньо вжиття передбачених п.2 ч.1 статі 150 ЦПК України заходів забезпечення позову у виді заборони відчуження нерухомого майна.

Обраний судом першої інстанції захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій щодо відчуження майна, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь заявника, та врахувавши, що спосіб забезпечення шляхом заборони відчуження спірної квартири є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні судового рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення позову.

Згідно із частиною першою статті 154ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Ураховуючи наведене правило процесуального закону, суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені частиною третьою статті 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Передбачені частиною третьою статті 154ЦПК України підстави, за наявності яких суд першої інстанції був зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, у справі відсутні.

Разом з тим, у відповідності до частини шостої статті 154ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які на його думку, підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381-384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

С.С. Кругова

Повний текст постанови виготовлений 06 вересня 2021 року