Єдиний унікальний номер справи 486/1779/19
Провадження №22-ц/812/1534/21 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ухвалу Южноукраїнського міського судуМиколаївської області, яку постановлено 30 червня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Далматової Г.А., за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФАКТОР» про заміну сторони у виконавчому провадженні, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФАКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

10 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФАКТОР» (далі - ТОВ «СІТІ ФАКТОР») звернулось до суду з вищевказаною заявою, яку обґрунтовувало наступним.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГРІН ФАКТОР» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ЛК-00418779 від 26 листопада 2018 року у розмірі 29 150 гривень 55 копійок та судовий збір у розмірі 1 921 гривень.

На виконання вказаного рішення суду Южноукраїнським міським судом Миколаївської області 10 лютого 2020 року видано виконавчий лист по справі № 486/1779/19 та 21 лютого 2020 року направлено на виконання у відділ ДВС.

04 січня 2021 року між ТОВ «ГРІН ФАКТОР» та ТОВ «СІТІ ФАКТОР» укладено договір факторингу, за умовами якого, перше відступило право вимоги за кредитним договором №ЛК-00418779 від 26 листопада 2018 року.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «СІТІ ФАКТОР» просило замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 486/1779/19, з ТОВ «ГРІН ФАКТОР» на ТОВ «СІТІ ФАКТОР».

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 червня 2021 року заяву задоволено.

Замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання заочного рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року у цивільній справі № 486/1779/19 за ТОВ "ГРІН ФАКТОР" до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №ЛК-00418779 від 26 листопада 2018 року, з ТОВ «ГРІН ФАКТОР» на ТОВ «СІТІ ФАКТОР».

Не погодившись зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «СІТІ ФАКТОР» є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «ГРІН ФАКТОР», який в свою чергу отримав право вимоги від ТОВ «ЛАЙМ КЕШ», та прийняло право вимоги, у тому числі й за кредитним договором № ЛК-00418779 від 26 листопада 2018 року, а тому має законні підстави вимагати заміни стягувача.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом І інстанції, його висновки вважає вірними, обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення статті 12 ЦПК України передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Оскільки, виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст.6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, №60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Європейського суду, прийнятому у справі «Soering проти Сполученого королівства», де зазначалося, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд).

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами та виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі і на завершальній його стадії виконання рішення.

За загальним правилом, суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Аналогічна за змістом норм викладена в ст. 442 ЦПК України, яка стосується стадії виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 названої статті у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно із ч. 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

У зв`язку з такою заміною боржника відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус як сторони виконавчого провадження і відбувається заміна сторони.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником у зобов`язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України.

Так, за пунктами 3-5 названої статі, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд не може ігнорувати покладений на нього цивільно-процесуальним законом обов`язок повідомляти сторони про розгляд справи, бо інше, було б істотним порушенням права особи на її особисту участь у судових засіданнях, де розглядається питання щодо неї, її прав та інтересів; де вона може подати докази та брати участь у їх дослідженні; ставити питання іншим учасникам справи.

З огляду на викладене, заміна сторони у цивільному правовідношенні, яке врегульоване судовим рішенням можливе як до відкриття виконавчого провадження так і після відкриття.

Різниця лише у тому, що в першому випадку заміняється сторона у виконавчому листі, а у другому сторона у виконавчому провадженні.

При цьому, і у першому випадку, і у другому обов`язковою умовою, що постановляючи ухвалу про заміну, суд не вправі змінювати суті рішення, додаючи до нього будь які висновки, що по іншому висвітлюють резолютивну частину рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2018 року між ТОВ «ЛАЙМ КЕШ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ЛК-00418779 на суму 3 500 гривень (а.с. 7-8).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, у нього виникла заборгованість у розмірі 29 150 гривень 55 копійок, яку ТОВ «ГРІН ФАКТОР» просило стягнути у судовому порядку.

Заочним рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГРІН ФАКТОР» стягнуто заборгованість за кредитним договором №ЛК-00418779 від 26 листопада 2018 року у розмірі 29 150 гривень 55 копійок та судовий збір у розмірі 1 921 гривень.

Вказане рішення набрало законної сили.

06 лютого 2020 року ТОВ «ГРІН ФАКТОР» звернулось до суду з заявою про видачу виконавчих листів (а.с. 63).

10 лютого 2020 року видано виконавчий лист по справі № 486/1779/19 та 21 лютого 2020 року Товариством направлено на виконання у відділ ДВС.

04 січня 2021 року між ТОВ «ГРІН ФАКТОР» та ТОВ «СІТІ ФАКТОР» укладено договір факторингу, за умовами якого, перше відступило право вимоги за кредитним договором №ЛК-00418779 від 26 листопада 2018 року (а.с. 72-77).

Відповідно до Акту прийняття-передачі документів та Додатку №1 до Акту, ТОВ «СІТІ ФАКТОР» отримало право вимоги за кредитним договором №ЛК-00418779 від 26 листопада 2018 року (а.с. 78, 79).

Того ж дня, ТОВ «СІТІ ФАКТОР» на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги до них та повідомлено реквізити для погашення грошових зобов`язань (а.с. 80-81).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, звернув належну увагу на передбачені законом підстави для заміни сторони у виконавчому проваджені, дав оцінку всім доказам, а тому оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Заміна кредитора у зобов`язанні не змінює обсяг прав та обов`язків боржників, здійснюється без їх згоди, що не позбавляє їх права на захист своїх прав у передбаченому законом порядку.

Оскаржена відповідачем процесуальна дія, веде лише до процесуальної тяганини у справі, що є неприпустимим.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Южноукраїнського міського судуМиколаївської області від 30 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

________________________________________________

Повний текст постанови складено 09 вересня 2021 року.