Провадження № 2/522/655/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Свяченої Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути на свою користь з відповідача 89600 грн. за договором позики від 21.09.2020 року та судовий збір.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 21.09.2020 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 (позивальник) позичив у ОСОБА_1 (позикодавець) 28000 грн. строком 12 місяців, про що склав особисто розписку. У разі не повернення суми позики, з 21.09.2020 року передбачені проценти по 2% в день (732 % річних) по 560,00 грн. в день. Крім того, передбачено утримання із позичальника пеня в розмірі 1% від суми позики в розмірі 280,00 грн. за кожен день прострочки після 20.10.2020 року.

Ухвалою суду від 18 січня 2021 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін і призначено судове засідання на 01 квітня 2021 року.

У судове засідання 01 квітня 2021 року сторони не з`явилися, подали заяви про проведення судового засідання за їх відсутності. Позивач позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач не заперечив факту отримання позики, однак зазначив, що не зміг вчасно повернути кошти через наявність арештів на його рахунку в банку, який було знято лише в листопаді місяці 2020 року.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.09.2020 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 (позивальник) позичив у ОСОБА_1 (позикодавець) 27000 грн. еквівалент 1000 доларів США, строком 12 місяців.

З розписки ОСОБА_2 , яка складена 21.09.2020 року ним особисто вбачається, що ним отримано від позивача 28000 грн., що сам ОСОБА_2 не заперечує.

Відповідно до п. 3.2 Договору, у разі не повернення суми позики до 21.10.2020 року, з 21.09.2020 року передбачене нарахування процентів по 2% в день (732 % річних) по 560,00 грн. в день.

Крім того, пунктом 3.3. Договору передбачено утримання із позичальника пені в розмірі 1% від суми позики в розмірі 280,00 грн. за кожен день прострочки після 20.10.2020 року.

Також, пунктом 6.2. Договору передбачено стягнення штрафу в розмірі суми позики, у разі прострочки платежів на 10 днів, після 21.10.2020 року.

Позивач вказує на те, що позичені грошові кошти відповідач не повернув, що ОСОБА_2 не заперечує.

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Як встановлено судом, строк дії Договору позики від 21.09.2020 року складає 12 місяців, тобто кінцева дата повернення позики, як визначили сторони договору є - 21.09.2021 року. Дострокового стягнення грошових коштів договором не передбачено.

Таким чином, у зв`язку з тим, що строк дії Договору займу від 21.09.2020 року ще не закінчився, суд вважає позовні вимоги про повернення суми позики, яку відповідач взяв на 12 місяців, тобто до 21.09.2021 року, та про стягнення процентів, які почали нараховуватися після 21.10.2020 року, однак дострокове стягнення яких теж не передбачено умовами Договору, не обгрунтованими, а тому відмовляє в їх задоволенні.

Щодо стягнення штрафу в сумі 28000 грн. у зв`язку з прострочкою платежів на 10 днів після 21.10.2020 року, то відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, стягнення штрафу, як неустойки, може мати місце лише у разі порушення боржником зобов`язання, що суду не доведено, та такий штраф має бути визначений у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, чого сторони в Договорі не визначили, домовившись про суму штрафу в п.6.2 Договору у розмірі суми позики. Відтак, суд доходить висновку про необгрунтованість вимог про стягнення штрафу, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 137,141, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 08 квітня 2021 року.

Суддя Ю.Б. Свячена