ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року

м. Харків

справа № 638/3084/20

Провадження № 22-ц/ 818/2411/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участі секретаря Пузікової Ю.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року, постановлене суддею Рибальченко Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив стягнути ОСОБА_2 23255006,40 грн.

Позов мотивований тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2009 року на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто 1656477,60 грн. На підставі вказаного рішення відкрито виконавче провадження щодо стягнення з відповідача заборгованості. Оскільки на теперішній час ОСОБА_2 зобов`язання не виконано, позивач просить стягнути з нього 0,3 % за кожний день прострочення повернення суми боргу від простроченої суми боргу 19524141,14 грн. та індекс інфляції 3730865,26 грн. з посилання на ч.2 ст.625 ЦК України.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3776001 (три мільйони сімсот сімдесят шість тисяч одна) грн. 17 коп. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення змінити та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що судом невірно зроблено розрахунок, не взято до уваги те, що в рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2009 року зазначено про можливість стягнення 0,3% за кожен день прострочення, тому керуючись ст. 625 ч. 2 ЦК України просив сам такий відсоток.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходив із того, що відповідач рішення суду не виконує тому у позивача виникло право на стягнення інфляції згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, а вимоги про стягнення відсотків визначених договором не підлягають задоволенню, оскільки договір припинив свою дію після винесення рішення про стягнення заборгованості.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1656477,60 грн.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду не виконано, тому з відповідача на його користь підлягають стягненню відсотки передбачені договором у розмірі 0,3 та інфляція в порядку визначеному ч.2 ст. 625 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини 1, 2 статті 1047 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Оскільки рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.05.2009 року стягнуто заборгованість за договором позики укладеним з ОСОБА_2 .

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за договором позики, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Якщо за рішенням про стягнення заборгованість за договором позики указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Судовим рішенням стягнуто всю суму заборгованості за договором позики, чим змінено порядок, умови і строк дії договору позики та вважається, що строк виконання договору в повному обсязі настав.

Оскільки позивач використав право вимагати повернення усієї суми позики з урахуванням відсотків встановлених договором, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, обумовленої цим договором, припинилося.

За таких обставин,вимога позивача про стягнення з відповідача процентів передбачених договором але нарахованих після ухвалення судового рішення є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з тим, що після стягнення за рішенням суду заборгованості за договором він припиняє свою дію, тому в такому випадку підлягає застосуванню положення статті ст. 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і тому, суд апеляційної інстанції вважає, що згідно до ст. 374 ЦПК України відсутні правові підстави для його зміни або скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 липня 2021 року.