ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року м. Чернівці

справа № 725/3480/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» про визнання недійсним договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мандзюк Віктор Борисович, на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Піхало Н.В.),-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» про визнання недійсним договору.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2021 року вищевказану цивільну справу передано для розгляду до Солом`янського районного суду міста Києва, за підсудністю.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мандзюк Віктор Борисович, подав апеляційну скаргу, з підстав недотримання правил підсудності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній справ існує спір щодо прав та обов`язків, які виникли із договору підряду щодо нерухомого майна, яке територіально знаходиться у Першотравневому районі м. Чернівці й відповідно є всі підстави для розгляду вказаного позову відповідно до правил виключної підсудності за місцем знаходження майна. Оспорюваний договір безпосередньо стосується дослідження технічного стану будівель (нерухомого майна), тобто

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/966/21

об`єктом спірного матеріального правовідношення є нерухоме майно, тому має застосовуватись виключна підсудність по місцю розташування даного майна.

Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі взагалі не виклав мотивів не застосування правил альтернативної підсудності.

Так, ч.8 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови, які виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Оскільки предметом договору №72-19 від 24.04.2019 року є роботи з дослідження технічного стану будівель існуючої забудови, тому вважав, що даний договір можна виконувати (тобто проводити дослідження технічного стану будівель тільки в АДРЕСА_1 ), а тому справа має розглядатися Першотравневим районним судом м. Чернівці.

Просить скасувати ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.08.2021 року та передати справу для продовження розгляду в Першотравневий районний суд м. Чернівці.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 12 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» про визнання недійсним договору.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.08.2021 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що правила виключної підсудності до даних позовних вимог не застосовуються, оскільки спірні правовідносини, які склалися між сторонами, випливають з приводу законності укладеного між сторонами договору, а не з приводу невиконання відповідачем умов договору відносно виконання певних робіт щодо нерухомого майна чи оплати вартості виконаних робіт з приводу обстеження технічного стану нерухомого майна, тому підстав для розгляду вказаного позову відповідно до правил виключної підсудності за місцем знаходження майна, відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що Державним підприємством «Науково-дослідний інститут будівельного виробництва» було надіслано йому претензію за договором №72-19 від 24.04.2019 року, в якій зазначено, що між сторонами було укладено договір, який в свою чергу покладає на нього фінансові зобов`язання - розрахуватися на надані послуги.

Вказував, що дана інформація не відповідає дійсності, оскільки він ні разу не підписував жодних договорів із відповідачем, а наявний на договорі №72-19 від 24.04.2019 року та додатках №1 та №2 до нього підпис, виконані не ним, а зовсім іншою особою. Оскільки підпис в спірному договорі виконаний не позивачем, а невідомою особою, тому спорюваний договір в силу ст.ст.205,207,215 ЦК України є недійсним.

Правила статті 30 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна або основної його частини.

Таким чином, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що оспорюваний договір безпосередньо стосується дослідження технічного стану будівель (нерухомого майна), тобто об`єктом спірного матеріального правовідношення є нерухоме майно, яке розташоване по АДРЕСА_1 , що територіально знаходиться в Першотравневому районі, тому суд першої інстанції належним чином вивчивши матеріали справи, під час визначення підсудності, мав керуватися положеннями саме ч.1 ст.30 ЦПК України, та застосувати виключну підсудність по місцю розташування даного майна.

Виключна підсудність це особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної, або підсудність пов`язаних між собою вимог). Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

Поняття виключна підсудність вказує на те, що спір, який виник із приводу нерухомого майна не може бути розглянутий будь - яким іншим судом, окрім суду за місцем знаходження такого нерухомого майна.

Згідно з статтею 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правовий стан нерухомості ґрунтується на необхідності забезпечення особливого стану цих речей, стійкість правовідносин з їх обігу задля чого застосовується окрема реєстрація прав на нерухоме майно та нотаріальна форма правочинів щодо нерухомості.

Із метою реалізації забезпечення сталості правовідносин щодо нерухомого майна приймалось декілька законодавчих актів і один з останніх є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року зроблено висновок, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно, тощо.

Віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами випливають із приводу законності укладеного договору, а не з приводу невиконання відповідачем умов договору щодо нерухомого майна, оскільки поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майном», а тому правило вищевказаних норм розповсюджується і на позови, пов`язаних із вимогами дійсності (недійсності) договорів, щодо такого майна.

Установлено, що предметом спору у цій справі є визнання недійсним договору №72-19 від 24.04.2019 щодо роботи з дослідження технічного стану будівель існуючої забудови, адреса місця знаходження яких за адміністративним поділом віднесена до Першотравневого району м. Чернівці.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що даний спір пов`язаний із правом позивача на нерухоме майно, колегія судді приходить до висновку, що позов має пред`являтися за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував і постановив необґрунтовану ухвалу про передачу справи до іншого суду.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статі 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мандзюк Віктор Борисович, задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 серпня 2021 року скасувати, та направити справу для продовження розгляду до Першотравневого районного суду м. Чернівці.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк