РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року

м. Рівне

Справа № 565/347/17

Провадження № 22-ц/4815/631/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Фортуна-Банк»,

відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року у складі судді Поровського В. А., постановлену в смт. Володимирець Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання боргу.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 штраф як захід процесуального примусу в розмірі 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 763 грн. 00 коп..

Стягнуто з ОСОБА_2 штраф як захід процесуального примусу в розмірі 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 763 грн. 00 коп..

Стягнуто з ОСОБА_3 штраф як захід процесуального примусу в розмірі 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 763 грн. 00 коп..

Ухвала суду першої інстанції вмотивована передбаченим законом обов`язком суду вживати заходів для запобіганню зловживанню процесуальними правами та обґрунтована тим, що явка позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнавалася неодноразово обов`язковою, в тому числі і ухвалою суду від 16.08.2019 року, однак позивач і його представники жодного разу не з`явилися в судове засідання, що, в свою чергу, унеможливлює вирішення заявлених позовних вимог по суті.

Не погодившись із ухвалою суду, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судове рішення є протиправним, незаконним, несправедливим, а позов однозначний із необхідними доказами. Просить суд скасувати рішення Володимирецького районного суду від 11.09.2019 року, зупинити виконавче провадження.

В судове засідання Рівненського апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , його представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися двічі. Представник позивача ОСОБА_2 подала суду заяву про перенесення судового засідання, без зазначення поважності причин такого відкладення та надання доказів на його підтвердження, зазначивши, що про судове засідання 27.04.2021 року вона дізналася 26.04.2021 року.

Апеляційний суд вважає, що таке клопотання не підлягає до задоволення з огляду на відсутність поважних причин для відкладення розгляду справи, а також зважаючи на те, що ухвалою Рівненського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року сторін повідомлено про можливість брати участь у розгляді справи шляхом участі в режимі відеоконференцзв`язку як через суд, так і з використанням власних технічних засобів. Про судові засідання апеляційного суду, призначені на 13.04.2021 року та на 27.04.2021 року, завчасно був повідомлений позивач у справі - ОСОБА_1

ОСОБА_3 ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року не оскаржено.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що в березні 2017 року до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фортуна-Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання боргузвернувся ОСОБА_1 .

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 серпня 2019 року явка позивача в судове засідання визнана обов`язковою. Цією ухвалою відкладено розгляд справи на 11 вересня 2019 року на 10 годину 00 хвилин (т. ІІ, а.с. 98).

В матеріалах справи наявний супровідний лист суду від 19 серпня 2019 року про направлення ухвали суду від 16.08.2019 року (про визнання явки обов`язковою) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (т. ІІ, а.с. 99).

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 26.08.2019 року (вх. № 5820 від 27.08.2019р.) про розгляд справи без його участі та про те, що явку своїх представників він не може забезпечити (т. ІІ, а.с. 104).

Окрім цього, про факт отримання вказаної ухвали та обізнаність про обов`язковість явки в судове засідання свідчать наявні у справі рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, на яких зазначено «ухвала про обов`язкову явку, 10 год., 11.09.», адресовані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які доставлені (вручені) кожному з них 30 серпня 2019 року під розписку, що підтверджується особистими підписами цих осіб (т. ІІ, а.с. 119, 120).

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.2 п.п.1, 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частиною 3 ст. 43 ЦПК України встановлено, що у випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Відповідно ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та вживаючи щодо позивача та його представників заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, місцевий суд виходив з того, що його процесуальна поведінка свідчить про небажання брати участь у справі, затягування судового процесу та зловживання ним своїми процесуальними правами, внаслідок яких суд позбавлений можливості належним чином розглянути справу по суті у визначений процесуальним законодавством процесуальний строк.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі «Каракуця проти України»).

Згідно п.3 ч.1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Процесуальна поведінка сторони позивача свідчить про безпідставне затягування судового розгляду справи, що, в свою чергу, є підставою для застосування до нього заходів процесуального примусу.

Відповідно до ч. 2 ст.144 ЦПК України, застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, які діяли на момент її винесення, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.