УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/10175/15-ц

провадження № 6/521/39/21

13 квітня 2021 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Жураківській Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа по цивільній справі за позовом АТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, -

Встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа у цивільній справі № 521/10175/15-ц за позовом АТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що обов`язок боржників відсутній повністю, у зв`язку з його добровільним виконанням шляхом передачі стягувачу простого авальованого векселю від 12.12.2019 року на суму 1500000 гривень.

В судове засідання з`явився заявник ОСОБА_2 , заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник АТ Альфа-Банк в судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення заявлених вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №2007/693-01/39 від 28.11.2007 року у розмірі 1014966 гривень 57 копійок рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної власності, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів та стягнуто судові витрати у розмірі 3654 гривні.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року залучено до розгляду у справі в якості правонаступника позивача АТ Укрсоцбанк - АТ Альфа-Банк ().

Заявники стверджували, що виконати зобов`язання за заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2016 року у справі №521/2315/15-ц заявники не мали змоги, тому 26.12.2019 року вони направили до стягувача та Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяву про належне виконання зобов`язань платіжним розрахунковим способом простим авальованим векселем від 12.12.2019 року серії АА №2553592 на суму 1500000 гривень.

Також, заявником ОСОБА_2 надано суду висновок експерта ТОВ «Інститут інтелектуального капіталу НЕПЕК-ПЛЮС» від 03.03.2021 року, відповідно до якого факт передачі векселя стягувачу є підтвердженням сплати боржниками заборгованості за кредитним договором.

Суд дійшов висновку, що надані заявниками докази не можуть бути підтвердженням виконання боржниками заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 вересня 2016 року у справі №521/2315/15-ц.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вимогами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Кредитним договором №2007/693-01/39 від 28.11.2007 року не передбачено виконання зобов`язання за кредитом у вексельній формі, тому виконання зобов`язання простим векселем не є належним.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем.

Пунктом 9.4 Положення про порядок здійснення банками операцій з векселями в національній валюті на території України, затвердженим постановою правління НБУ № 508 від 16 грудня 2002 року передбачено, що використання векселів для розрахунків за заборгованістю за банківським кредитом не допускається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Представник АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні заявив, що заборгованість боржниками не погашена, на підтвердження чого надав суду розрахунок заборгованості станом на 23.09.2020 року, банк в рахунок погашення заборгованості векселі не приймав, жодних підтверджень зарахування коштів не існує, мирові угоди не укладались.

Таким чином, доводи заявників про належне виконання кредитного зобов`язання не відповідають дійсності.

Відповідно до п. 14 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 р., перерахування коштів з рахунків органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця здійснюється на підставі платіжних доручень. Копії платіжних доручень (реєстри до платіжних доручень) про перерахування коштів стягувачам долучаються до матеріалів виконавчого провадження, яким визначено належність указаних коштів стягувачам.

ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що повна фактична виплата особі, на користь якої ухвалено рішення суду, суми коштів, може бути здійснена боржником в самостійному порядку, про що відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця.

Отже, у разі самостійного виконання рішення боржником, щодо повної фактичної виплати особі суми коштів, на користь якої ухвалено рішення суду, боржник зобов`язаний надати виконавцю платіжний документ (квитанцію, платіжне доручення з відміткою банку про перерахування, тощо), який підтверджує сплату коштів стягувачу.

Аналогічний правовий висновок міститься в ухвалі Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №585/4045/18.

Верховний Суд сформував правову позицію, що належне виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості повинно підтверджуватись платіжними документами (квитанціями) з відміткою банка щодо їх перерахування.

Керуючись ст.ст. 260-261, 355-356, 432 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа по цивільній справі за позовом АТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Михайлюк