Провадження № 2/638/2395/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

06.08.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначає, що 09.10.2017 він звернувся до уповноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальне правопорушення, вчинені слідчим прокуратури Полтавської області Ральским, але у порушення вимог 214 КПК України відомості до ЄРДР не були внесені. 07.12.2017 слідчим суддею прийнято ухвалу, якою зобов`язано уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві 09.10.2017. 17.05.2018 посадова особа внесла відомості до ЄРДР. 13.06.2018 матеріали кримінального провадження №0001223 направлені до СУ ГУ НН в Полтавській області для проведення досудового розслідування. 07.02.2019 слідчим вручено йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. 23.12.2019 кримінальне провадження скероване до ТУ ДБР в м. Полтава та передане в провадження слідчого Бобух В.С. у подальшому, своїми тривалими неправомірними діями і бездіяльністю, надмірну тривалість розслідування, неодноразове прийняття рішень про закриття кримінального провадження, у спосіб який вочевидь демонструє ігнорування доводів ОСОБА_1 слідчий заподіяв моральну шкоду. У зв`язку з чим позивач просить захистити його конституційне право та компенсувати моральну шкоду, заподіяну неправомірною тривалою бездіяльністю слідчого Бобух В.С. Стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду в розмірі 239101 грн.

23.11.2020 представником відповідача ТУ ДБР у м. Полтаві Стороженко А.І. подано відзив, в обґрунтування якого вказано, що позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльності ТУ ДБР у м. Полтаві. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволені позову.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 09.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до упоноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальне правопорушення, вчинене слідчим прокуратури Полтавської області Ральским.

Через невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до слідчого судді та 07.12.2017 слідчим суддею зобов`язано внести відомості до ЄРД за заявою ОСОБА_1 від 09.10.2017.

17.05.2018 посадовою особою прокуратури внесено відомості до ЄРДР за №0001223 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

07.02.2019 ОСОБА_1 вручена пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

23.12.2019 кримінальне провадження №0001223 скероване до Територіального управління Державного бюро розслідування в м. Полтава та передано в провадженя слідчого Бобух В.С.

У подальшому ОСОБА_1 звертався до слідчого з заявами про призначення психологічної експертизи, проте отримав відмову у призначені експертизи.

17.01.2020 слідчим Бобух В.С. прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0001223, яке було скасоване ухвалою слідчого судді від 02.03.2020 Октябрьского районного суду м. Полтави.

18.06.2020 слідчим Бобух В.С. винесено поставу про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою слідчого судді від 27.07.2020 Октябрьского районного суду м. Полтави.

15.06.2020 центральним апаратом Державного бюро розслідування внесено відомості до ЄРДР за №0001086 за ч.1 ст. 364 КК України за фактом неправомірних дій слідчого ТУ ДБР в м. Полтава Бобух В.С.

Позивач вважає, що тривалими неправомірними та незаконними діями , тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадження йому спричинена моральна шкода у розмірі 239101 грн.

Станом на день розгляду зазначеної цивільної справи по суті кримінальне провадження триває.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв?язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Протиправна поведінка особи, яка завдала моральної шкоди, може полягати у: завданні каліцтва або іншого ушкодження здоров?я; протиправної поведінки щодо членів сім?ї чи близьких родичів потерпілого; знищенні чи пошкодженні майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також обов?язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв?язку між шкодою і протиправною поведінкою особи.

У частині 2 ст. 1167 ЦК передбачені випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи: а) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; б) якщо шкоди завдано фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду; в) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач вважає, що тривалими неправомірними та незаконними діями , тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадження йому спричинена моральна шкода у розмірі 239101 грн.

Разом з тим, механізм реалізації захисту прав потерпілого в рамках розгляду кримінального провадження визначений нормами статей 56,303 КПК України.

Тобто, ОСОБА_1 звертаючись до слідчих суддів зі скаргам в межах кримінального провадження № 0001223 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 cт.364 КК України, реалізовував свої права прямо передбачені нормами КПК України та неодноразове скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про наявність вини та завдання цим моральної шкоди позивачу, діями або бездіяльністю працівників органу досудового розслідування.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не доведено причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача та моральними стражданнями позивача.

Жодних медичних документів до справи не долучено.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди внаслідок тривалого , на його думку, проведення досудового розслідування, а саме факт неодноразового скасування постави про закриття кримінального провадження не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого та настанням шкоди.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі № 686/27885/19 від 20.01.2021.

Вищевказане також узгоджується з постановою Верховного Суд від 03.03.2021 по справі №638/17962/15.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини (справа «Перна проти Італії» від 25.07.2001 року) зазначено, визнання урядом факту порушення саме по собі є достатньою справедливою сатисфакцією будь-якої моральної шкоди, завданої заявникові.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивач реалізував свої права передбачені нормами КПК України, шляхом оскарження дії та бездіяльності органів досудового розслідування та суду не надано жодного доказу спричинення бездіяльністю або діями відповідача ОСОБА_1 моральних страждань.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які б знаходилася у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками для позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок Держави, оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 11, 12, 13, 19, 81, 133, 141, 158, 175, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.23,1167,1176 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 19.07.2021.

Сторони:

Позивач- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач - Територіальне управління Державного бюро розслідування, , місцерозташування м. Полтава, вул. Соборності, 7, 36014.

СУДДЯ: І.В. СЕМІРЯД