ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1054/17
Провадження № 22-ц/4820/260/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року (суддя Вдовичинський А.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрексімбанк», приватного акціонерного товариства «Фірма Бакалія» про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року АТ «Укрексімбанк», звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначало, що 08.01.2014 між АТ «Укрексімбанк» та відповідачем був укладений договір про відкриття в рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії №ГМ/2013-12, за яким АТ «Укрексімбанк» відкрило ОСОБА_1 картковий рахунок та видало платіжну картку.

Згідно зазначеного договору ОСОБА_1 була відкрита кредитна лінія в розмірі 8000 грн. на строк до 30.12.2016 під 36% річних. Відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитом не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем, за який вони були нараховані та погасити банку не пізніше терміну, визначеного в такій вимозі, усю існуючу на день такого погашення заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом.

Відповідач свої зобов`язання не виконує, станом на 28.02.2017 за ним утворилась заборгованість в розмірі 8021,15 грн., яка складається з:

-3996,47 грн. - прострочена заборгованість за основним боргом;

-1723,16 грн. - прострочена заборгованість процентами;

-1906,09 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом;

-395,43 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за відсотками.

Після скасування заочного рішення від 17 травня 2017 року ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року та призначенням справи до розгляду позивачем подано до суду заяву від 05.11.2019 про збільшення позовних вимог, в якій Банк просить суд стягнути на його користь з відповідача: заборгованість згідно договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії № ГМ/2013-12 від 08.01.2014 станом на 01.11.2019 в розмірі 11 228 грн., в т.ч.:

- 3996,47 грн. - прострочена заборгованість за основним боргом;

- 5550,59 грн. - прострочена заборгованість за процентами;

- 1 406,32 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за основним боргом;

- 274,62 грн. - пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами; та понесені судові витрати по справі.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Укрексімбанк», ПрАТ «Фірма Бакалія», зазначав, що на час укладання договору №ГМ/2013-12 був найманим працівником та за його працю фірма сплачувала йому зарплату відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України.

ОСОБА_1 зазначав, що йому не було потреби змінювати процедуру одержування зарплати із каси фірми, а тому він не подавав ніякої заяви про перехід на банківську форму розрахунків. Якимось чином керівництво фірми домовилось з банком, оскільки їм це вигідно, і працівників поставили перед фактом, що усі працівники переходять на обрану саме ними систему оплати праці. Оскільки ОСОБА_1 не мав іншого місця роботи, а в грошах завжди є необхідність, то теж був змушений підписати якісь документи в Укрексімбанку. При цьому зовсім не був ознайомлений з документами фірми, які видавались із-за такої події, йому видали в банку банківську картку і по ній йому приходилось брати зарплату із банкомату.

13.11.2015 його було звільнено із займаної посади у фірмі і він думав, що між ним, фірмою і банком припинилися будь-які відносини, але виходить, що шляхом примусу і обману його втягли в кредитні відносини, які, як він тепер розуміє, не мають ніякого відношення до його зарплати, а тому вимоги Укрексімбанку не є правомірними, через що не підлягають задоволенню. Його договір з Укрексімбанком не відповідав вимогам законодавства, в тому числі і ст. ст. 229-230 ЦК України. На його думку, для його зарплати не потрібно було кредитування його карткового (поточного) рахунку, бо зарплату без затримки одержував по зарплатній відомості. Оскільки на нього був психологічний вплив та обман зі сторони відповідачів про зустрічному позову, тому договір між ним та Укрексімбанком від 08.01.2014 має бути визнаний судом недійсним.

По заочному рішенні справи ДВС було відкрито ВП №54651097 і постановою ДВС від 04.07.2019 накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , який знято 23.12.2019. За цей період з нього знято 719,08 грн.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним правочин у вигляді договору про відкриття в рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії №ГМ/2013-12 від 08.01.2014, який було укладено між ним та АТ «Укрексімбанк», застосувати наслідки односторонньої реституції для стягнення на його користь з АТ «Укрексімбанк» зайво сплачених коштів по недійсному договору, стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1225 грн. та 719,08 грн. завданих витрат по виконавчому провадженні, стягнути з відповідачів на його користь витрати за надання юридичної допомоги адвокатом.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року обидва позови об`єднано в одне провадження.

Ухвалою того ж суду від 11 листопада 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовних вимог, зазначених у п. 5 позовної заяви про застосування наслідків односторонньої реституції, та у п. 7 про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року позов АТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії №ГМ/2013-12 від 08.01.2014 в сумі 4957,75 грн., в т.ч.: прострочена заборгованість по кредиту - 3 996,47 грн., прострочена заборгованість за процентами - 154,36 грн., пеня, нарахована на прострочену заборгованість по кредиту - 806,92 грн.; 799,64 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПрАТ «Фірма Бакалія» про визнання правочину недійсним відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог Банку та задоволити його позовні вимоги до відповідачів за зустрічним позовом окрім вимоги про стягнення з них витрат на оплату послуг адвоката.

Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим. Судом неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, необґрунтована відмова суду у витребуванні доказів, неправильно досліджено та оцінено докази.

Посилається на те, що висновки суду про те, що ОСОБА_1 в рамках зарплатного проекту відкрито картковий рахунок, а на його обслуговування запущено кредитну лінію із щомісячним лімітом у розмірі 4000 грн., в даній справі не підтверджені документально (письмовими доказами). Суд не з`ясував, чи ОСОБА_1 як найманий працівник подав особисту письмову заяву керівництву фірми на зміну способу виплати йому заробітної плати. Оскільки відповідачі не надали ОСОБА_1 копію такої заяви, а суд відмовив у задоволенні такого клопотання про її витребування, апелянт вважає такі дії упередженим ставленням до обґрунтованих вимог сторони процесу та принципу змагальності.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування зарплатного проекту, натомість є прояв грубого порушення вимог ст. 19 Конституції України, апелянт зазначає, що в нього не було жодної потреби у відкритті банківського рахунку, оскільки свою заробітну плату міг одержувати в касі фірми.

Якщо виходити з даних довідки ПФУ від 6 жовтня 2020 року, то рівень заробітної плати за період з листопада 2013 року по листопада 2015 року був достатнім, своєчасним і не вимагав кредитування.

ОСОБА_1 . Банком було надано нечитабельну копію правочину, зі змістом якої неможливо було ознайомитись. Тому, як зазначає апелянт, Банком не дотримано положень ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачами саме тих умов, про які вважає узгодженими Банк.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що між сторонами відбулось дострокове розірвання кредитних правовідносин на майбутнє, і така подія настала з 1 січня 2016 року.

Банком у своєму листі зазначено, що уся наявна заборгованість за договором станом на 11 грудня 2015 року сумарно складає 4032,58 грн., але на підтвердження цього не додано жодних розрахунків. Однак, у вказаний час картка ОСОБА_1 була заблокована, кредитування припинилось. Станом на період з 13 по 17 листопада 2015 року у ОСОБА_1 була нульова заборгованість. Однак, у мотивувальній частині рішення судом заборгованість по кредиту визначено в сумі 3996,47 грн., що не підтверджено жодним банківським документом, окрім роздруківок з сайту, які судом прийняті як докази. На думку апелянта, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить у відповідні зміни і правила споживчого кредитування. Єдиними документами, які дозволяють досліджувати склад заборгованості на різні дати відповідно до вимог НБУ, є виписки по рахунках кредитної заборгованості, нарахованих відсотків і комісій, пені (або її розрахунок).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрексімбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року - без змін як законне.

Зазначає, що ним на підтвердження обставин заборгованості ОСОБА_1 надано до суду належні докази, у тому числі, й виписки по рахункам заборгованості. Водночас, ОСОБА_1 не надав належних доказів недійсності договору про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії №ГМ/2013-12 від 08.01.2014. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

ОСОБА_1 особисто були підписані заява про відкриття карткового рахунку, заява з проханням відкрити кредитну лінію, договір №ГМ/2013-12 та інші документи, і зазначене не заперечується ОСОБА_1 . Укладення договору не відбувалось шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 4.3.13. оспорюваного договору Банк не зобов`язаний був зупиняти кредитування клієнта, як про це зазначає апелянт, оскільки це право Банку, а не обов`язок.

Крім того, відповідачу-позивачу ОСОБА_1 стало відомо про порушення його прав у 2014-2015 роках, однак, за захистом своїх прав він звернувся тільки у 2020 році, з пропущенням строків позовної давності.

В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

У відповідності до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 24 закону України «Про оплату праці» за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, якими передбачено, шо: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ч.1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Ч.2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачений обов`язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею), є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 був прийнятий 29.01.2013 на роботу в ПАТ «Фірма «Бакалія» на посаду водія у відокремлений структурний підрозділ м. Кам`янець-Подільський. 01.07.2013 він був переведений на посаду механіка з ремонту автотранспорту. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 157-158).

07.10.2013 між АТ «Укрексімбанк» та ПАТ «Фірма «Бакалія» було укладено договір про розрахункове обслуговування в межах зарплатного проекту № 238 (т. 1 а. с. 178-180).

Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору банк здійснюватиме розрахункове обслуговування в межах зарплатного проекту шляхом зарахування на Карткові рахунки коштів, що надходитимуть від Організації для Клієнтів (з метою виплати Клієнтам заробітної плати та/або інших виплат, передбачених законодавством України), а Організація сплачуватиме банку комісійну винагороду за відповідні банківські послуги в розмірі 0,4% від суми кожного такого зарахування.

08.01.2014 між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № ГМ/2013-12 (т. 1 а. с. 124-129) з додатками до нього (додаток №1 - Таблиця визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (т. 1 а. с. 133), додаток №2 - Правила користування кредитними картками (т. 1 а. с. 134), додаток № 3 - Умови та тарифи обслуговування карткового рахунка, відкритого в межах зарплатного проекту (т. 1 а. с. 135-137).

08.01.2014 під час укладання зазначеного договору представниками банку та ОСОБА_1 були підписані наступні документи: заяву про відкриття карткового рахунка (т. 1 а. с. 138-139), заява з проханням відкрити кредитну лінію до поточного (карткового) рахунку з лімітом заборгованості в сумі 4000 грн. на строк 36 місяців (т. 1 а. с. 131), розписку про ознайомлення зі змістом ст. 190, 192, 222 КК України (т. 1 а. с. 132), згоду на обробку персональних даних (т. 1 а. с. 140), заяву про ознайомлення з умовами згідно з якими Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не здійснює відшкодування коштів (т. 1 а. с. 141); дозвіл на доступ до своєї кредитної історії (т. 1 а. с. 142).

У рамках договору ГМ/2013-12 від 08.01.2014 сторони домовились, що Банк на підставі заяви позичальника, яка є додатком №1 до договору а також інших документів, відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 , зобов`язався проводити за цим рахунком операції, визначені чинним законодавством, видає клієнту картку (картки), а також надає інші банківські операції, а відповідач зобов`язався оплачувати банківські послуги на умовах, визначених цим договором, у тому числі згідно з Умовами та тарифами обслуговування карткового рахунку.

Згідно п. 2.2 договору операції за картковим рахунком проводяться банком за Дебетово-кредитною платіжною схемою.

Відповідно до п. 2.4 договори сторони домовилися про відкриття банком клієнту Кредитної лінії, у межах якої банк надає клієнту кредит з лімітом не більше 4000 грн. для проведення операцій із застосуванням картки, а клієнт зобов`язується повернути кредит банку та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

П. 2.5. договору встановлено, що кредит надається для оплати будь-яких проведених Держателем операцій за картковим рахунком у разі недостатності власних грошових коштів клієнта на картковому рахунку для оплати відповідних операцій.

Кредитна лінія відкривається на строк, що відповідає строку дії Основної картки, а саме на 36 місяців до 30.12.2016.

За користування кредитом клієнт відповідно до п.2.7 договору зобов`язався сплачувати щомісячно банку проценти з, нараховані за фіксованою процентною ставкою у розмірі 36% річних.

За користування Овердрафтом клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати банку проценти, нараховані за процентною ставкою, визначеною Умовами та тарифами обслуговування карткового рахунку (п. 2.8 договору).

П. 5.1 договору встановлено, що підставою для надання клієнту кредиту є надходження до банку платіжного повідомлення для проведення операцій за картковим рахунком клієнта та/або настання терміну виконання грошових зобов`язань клієнта перед банком, що виникли з цього договору (окрім зобов`язань з погашення кредиту та нарахованих процентів).

Згідно п. 5.2 договору надання клієнту кредиту відбувається у разі повної або часткової недостатності власних коштів клієнта на картковому рахунку для проведення платежів за платіжними повідомленнями або для здійснення інших платежів, спрямованих на погашення зобов`язань клієнта, передбачених цим договором, шляхом дебатування карткового рахунку на суму, що відповідає розміру відповідних платежів, або на суму, що відповідає різниці між розміром відповідних платежів та залишком коштів на картковому рахунку, але у всіх випадках не більше ніж на суму ліміту, діючого на момент надання кредиту.

Відповідно до п. 5.4 договору погашення заборгованості за кредитом та овердрафтом відбувається, зокрема, у день надходження будь-яких коштів на картковий рахунок, за рахунок таких коштів. У випадку якщо коштів, що надійдуть на картковий рахунок буде недостатньо для погашення усієї заборгованості за кредитом та овердрафтом, клієнт зобов`язаний при настанні терміну погашення відповідної заборгованості забезпечити наявність на картковому рахунку коштів у сумі, достатній для погашення такої заборгованості, або здійснити її погашення у будь-який інший спосіб, дозволений чинним законодавством України.

П. 5.6 договору встановлено, що у випадку, якщо організація протягом одного календарного місяця, не буде проводити зарахування заробітної плати клієнта на картковий рахунок, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом та овердрафтом, а клієнт зобов`язаний здійснити погашення не пізніше терміну, вказаного у відповідній вимозі банку.

Банк виконав свої зобов`язання по договору, відкривши відповідачу кредитну лінію до поточного карткового рахунку в розмірі 4000 грн. та надавши відповідачу платіжну картку № НОМЕР_2 , строком дії до січня 2017 року.

З моменту відкриття карткового рахунку (08.01.2014) до моменту звільнення ОСОБА_1 двічі на місяць (7 та 22 числа) отримував заробітну плату на картку АТ «Укрексімбанк», ніяких претензій щодо отримання заробітної плати у такий спосіб ОСОБА_1 не пред`являв.

13.11.2015 відповідач був звільнений з роботи в ПАТ «Фірма «Бакалія» за власним бажанням, що підтверджується копією його трудової книжки (т. 1 а. с. 158).

11.12.2015 ПАТ «Укрексімбанк» відповідно до умов п.5.6 договору було направлено відповідачу лист з вимогою в зв`язку із його звільненням з місця роботи здійснити в строк до 30.12.2015 повне погашення всієї наявної заборгованості за договором № ГМ/2013-12 від 08.01.2014, яка станом на 11.12.2015 складала 4032,58 грн. (т. 1 а. с. 17).

Не зважаючи на вказану вимогу відповідач свої зобов`язання по договору не виконав.

Згідно п. 8.1 договору №ГМ/2013-12 від 08.01.2014 передбачено, що у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом та/або процентами боржник сплачує банку за кожен день прострочення, включаючи день сплати, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Під час виконання заочного рішення суду з відповідача фактично було стягнуто на користь позивача 653,71 грн., що підтверджується довідкою Кам`янець-Подільського міського відділу ДВС (т. 1 а. с. 159).

Частково задовольняючи позов АТ «Укрексімбанк» суд виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором належним чином не виконував, тому стягнув заборгованість, розмір якої по кредиту ОСОБА_1 не спростував.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд виходив з того, що не зважаючи на вказану вимогу відповідач свої зобов`язання по договору не виконав. Позивачем по зустрічному позову ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, що договір про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № ГМ/2013-12 від 08.01.2014 був укладений ним під примусом з боку роботодавця, оскільки твердження спростовуються наданими представником позивача по первинному позову доказами, а саме документами, які були підписані ОСОБА_1 08.01.2014.

Відповідачем не надано суду доказів, що він оскаржував дії роботодавця щодо відкриття поточного рахунку в АТ «Укрексімбанк» або дії банку. Із змісту наданих позивачем документів видно, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами укладеного договору та саме за його згоди банком йому було відкрито кредитну лінію на умовах, обумовлених в договорі. Із виписки з банківського рахунку відповідача видно, що на його поточний рахунок двічі на місяць зараховувались кошти, що перераховувались роботодавцем, та що він щомісяця знімав з банківського рахунку кошти як отримані у вигляді заробітної плати так і кредитні кошти, що підтверджується виходячи з аналізу дохідної і витратної частин рахунку. Крім цього суд врахував, що відповідач в суді не заперечив щодо використання ним банківської картки Укрексімбанку, надав суду її копію.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 по зустрічному позову про визнання недійсним правочин у виді договору № ГМ/2013-12 від 08.01.2014 задоволенню не підлягають. Не підлягають в зв`язку із цим до задоволення і вимоги ОСОБА_1 застосувати у справі наслідки односторонньої реституції для стягнення з Укрексімбанку на його користь зайво сплачених коштів по недійсному договору.

ОСОБА_1 вимог до Кам`янець-Подільського відділу ДВС не пред`являлось, а тому його вимоги в частині стягнення з відповідачів по зустрічному позову 65,37 грн. є безпідставними і також не підлягають до задоволення.

Судові витрати розподілено пропорційно до задоволених вимог.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта на те, що висновки суду про те, що ОСОБА_1 в рамках зарплатного проекту відкрито картковий рахунок, а на його обслуговування запущено кредитну лінію із щомісячним лімітом у розмірі 4000 грн., в даній справі не підтверджені документально (письмовими доказами), є необґрунтованими та спростовуються дослідженими вище матеріалами справи.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд не з`ясував, чи ОСОБА_1 як найманий працівник подав особисту письмову заяву керівництву фірми на зміну способу виплати йому заробітної плати, відповідачі за зустрічним позовом не надали ОСОБА_1 копію такої заяви, а суд відмовив у задоволенні такого клопотання про її витребування, тому такі дії упередженим ставленням до обґрунтованих вимог сторони процесу та принципу змагальності, апеляційним судом до уваги не беруться та не можуть бути підставами для скасування рішення та відмови у первісному позові і задоволення вимог зустрічного позову. Суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України, оцінив наявні у справі докази.

Доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази існування зарплатного проекту, натомість є прояв грубого порушення вимог ст. 19 Конституції України, що в ОСОБА_1 не було жодної потреби у відкритті банківського рахунку, оскільки свою заробітну плату міг одержувати в касі фірми, не свідчать про відсутність кредитних правовідносин та спростовуються підписаним ним особисто договором про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунка та кредитної лінії № ГМ/2013-12.

Твердження апелянта, що його належне забезпечення не потребувало кредитування, не спростовує наявності заборгованості за укладеним кредитним договором і висновків суду.

Надання Банком ОСОБА_1 нечитабельної копії правочину, зі змістом якої неможливо було ознайомитись, внаслідок чого Банком не дотримано положень ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачами саме тих умов, про які вважає узгодженими Банк, висновків суду першої інстанції не спростовує. Відповідач тривалий час користувався коштами за договором і не оскаржував дії банку. Матеріали справи містять читабельний примірник договору.

На спростування посилання апелянта, про відсутність заборгованості банк надав до суду виписки по його рахунку.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 20 квітня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк