Справа № 727/5935/21
Провадження № 2/727/1836/21
27 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:
головуючого судді: Одовічен Я.В.
за участю секретаря: Семенишина І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ ведення реєстру територіальної громади міста Чернівецької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ ведення реєстру територіальної громади міста Чернівецької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
Посилалися на те, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеним 23.04.2021 року та посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., зареєстрованим в реєстрі за №1139.
За умовами укладеного договору купівлі продажу (пункт 6) сторонни домовились про те, що продавець із іншими особами, які проживають у квартирі знімуться з реєстраційного обліку місця проживання до 31.05.2021 року та до 30.04.2021 року повністю звільнять відчужувану квартиру для вільного користування і безперешкодного володіння нею покупцями.
Проте, на даний час за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не є членом її сім`ї та жодних підстав для проживання та реєстрації у вказаному приміщенні не має.
Зазначили, що відповідно до ст.ст.317,319,321, 383, 391 ЦК України, ст.156 ЖК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки не є членом сім`ї нових власників квартири.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 перешкоджає їм у реалізації повноважень власника.
Просили позов задовольнити, усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідачем відзиву на позов подано не було.
Представник позивачів у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 23.04.2021 року, належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.13-14).
Також, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.04.2021 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.15).
Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.20).
Згідно акта №64 від 21.04.2021 року складеного головою дільничого комітету Олійник Л.В., членими комісії: юристом Черевко Я.З., інженером ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 у 2018 році виїхав за кордон та не проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.17).
Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Крім того, положеннями частини четвертої зазначеної статті визначено, що до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.
Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Саме до такого правового висновку дійшов Верховний суд у справі №731/34/17-ц, постанова від 02.09.2019 року.
Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як роз`яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року.
Окрім того, суд зауважує, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Як було встановлено судом, позивач є власником спірної квартири.
Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК України.
У позасудовому порядку спір між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, за захистом якого він змушений був звернутися до суду.
З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391, 396, 405 ЦК України ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 259, 263-265, 273, 280, 281, 282, 284 ЦПК України, суд ,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 - таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.