Єдиний унікальний номер судової справи 489/3289/20
Номер провадження 22-ц/812/1705/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

06 вересня 2021 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі:

відповідача - ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРУС 242» ухвалу, яка постановлена Ленінським районним судом міста Миколаєва 18 червня 2021 року, під головуванням судді Румянцевої Н.О., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРУС 242» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРУС 242» (далі ОСББ «ПАРУС 242») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з травня 2019 року ОСББ «ПАРУС 242» здійснює утримання спільного майна багатоквартирного будинку за АДРЕСА_1 .

В зазначеному будинку на першому поверсі знаходяться нежитлові приміщення загальною площею 62.7 кв.м (офіс 11 магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), власником яких є ОСОБА_1 .

На ім`я відповідача відкрито обліковий рахунок № НОМЕР_1 та за період з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2020 року загальна сума нарахувань за вказаним обліковим рахунком склала 3 950 грн.

Між тим, відповідач в добровільному порядку не здійснює оплату житлових послуг.

Посилаючись на викладені обставини, ОСББ «ПАРУС 242» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2020 року в розмірі 3 950 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У листопаді 2020 року ОСББ «ПАРУС 242» надало до районного суду заяву в якій, посилаючись на те, що після пред`явлення позову відповідачем задоволено вимоги позивача та 30 вересня 2020 року сплачено суму заборгованості в розмірі 3 950 грн., просило постановити ухвалу про закриття провадження у справі та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ПАРУС 242» судових витрат, до складу яких увійшли витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 800 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2020 року прийнято відмову ОСББ «ПАРУС 242» від позову і закрито провадження у справі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Парус 242» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн.

У травні 2021 року ОСББ «ПАРУС 242» звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заяву обґрунтовано тим, що під час постановлення ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2020 року не вирішено питання щодо розподілу сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 102 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСББ «ПАРУС 242» про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі ОСББ «ПАРУС 242», посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просило ухвалу районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким вирішити питання про судові витрати та стягнути на його користь з відповідача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення щодо прийняття відмови від позову та закритті провадження суд не розподілив судові витрати та помилково відмовив в ухваленні додаткового рішення через, те що Законом України «Про судовий збір» не передбачено повернення судового збору у разі закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат суд першої інстанції, виходив із того, що оскільки позивач відмовився від позову, то повернути судовий збір, сплачений ним за подачу позову, він не може, оскільки таке не передбачено Законом України «Про судовий збір».

Проте, з таким висновком не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з п.4 ч.ч.1,2 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Як убачається з матеріалів справи, 16 липня 2020 року ОСББ «ПАРУС «242» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 травня 2019 року по 30 квітня 2020 року в загальному розмірі 3 950 грн. (а.с.2-3).

У листопаді 2020 року представником ОСББ «ПАРУС «242» адвокатом Кобзаренком М.Ю. подано до суду заяву, в якій останній просив закрити провадження у справі у зв`язку із задоволенням відповідачем позовних після пред`явлення позову. Також, вказана заява містила клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСББ «ПАРУС «242» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 800 грн. (а.с.35).

При цьому, питання щодо розподілу судового збору в даній ухвалі судом не було вирішено.

У травні 2021 року ОСББ «ПАРУС 242» звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі та вирішення питання щодо розподілу судових витрат в порядку передбаченому ч.3 ст.142 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ст.258 ЦПК України, ухвала є одним із видів судового рішення.

За правилами ч.1 ст.143 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно ч.3 ст.142 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Між тим, відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, районний суд не навів аргументів щодо відхилення наведених позивачем доводів, та замість вирішення питання щодо розподілу судових витрат, послався на відсутність підстав для повернення суми судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». Однак із заявою про повернення судового збору позивач до суду не звертався.

Отже, районний суд фактично не розглянув вимоги позивача з заявлених ним підстав про ухвалення додаткового рішення, та не дав оцінку наведеним в заяві обставинам.

За такого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до положень ст.379 ЦПК України скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРУС 242» задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 червня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 08 вересня 2021 року