Справа №: 653/1303/21
Провадження № 2-з/653/32/21
У Х В А Л А

іменем України

13 вересня 2021 року

Суддя Генічеського районного суду Херсонської області Ковальчук Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до Приватного підприємства «АЗОВ-2012», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Козоріза Романа Володимировича про визнання недійсними правочинів,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «АЗОВ-2012», ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Козоріза Романа Володимировича, в якому просить:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, загальною площею 1229,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від 24.02.2021 за № 266, укладений між Приватним підприємством «АЗОВ-2012» (ідентифікаційний код юридичної особи 38053373, місцезнаходження: 75500, Херсонська область, м. Генічеськ, проспект Миру, буд. 51) та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Романом Володимировичем, з моменту його укладання;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, загальною площею 485,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , від 01.03.2021 за № 302, укладений між Приватним підприємством «АЗОВ-2012» (ідентифікаційний код юридичної особи 38053373, місцезнаходження: 75500, Херсонська область, м. Генічеськ, проспект Миру, буд. 51) та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Козорізом Романом Володимировичем, з моменту його укладання.

26 липня 2021 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_2 , а саме: нерухоме майно, загальною площею 1292 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 221 та будівля загальною площею 485,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 221.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач посилається на те, що у провадженні Генічеського районного суду Херсонської області перебуває справа № 653/1303/21 за його позовом до Приватного підприємства «АЗОВ-2012», ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Козоріза Романа Володимировича.

Крім того, у провадженні Генічеського районного суду Херсонської області перебуває справа № 653/3727/20 за його позовом до Приватного підприємства «АЗОВ-2012» про стягнення заборгованості у розмірі 1899709,88 грн. В межах цієї справи ним було подано заяву про забезпечення позову. Постановою Херсонського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у цій справі його заяву було задоволено частково, а саме: заборонено відчуження, перереєстрація нерухомого майна, власником якого є Приватне підприємство «АЗОВ-2012», загальною площею 1292 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 221 та будівлі, загальною площею 485,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 221 до ухвалення рішення, у межах позовних вимог на суму 1899709,88 грн.

ОСОБА_1 зазначає, що з метою уникнення можливих негативних наслідків ПП «АЗОВ-2012» відчужило нерухоме майно, що належало йому на праві власності, до винесення зазначеної постанови Херсонського апеляційного суду, не маючи при цьому дійсних намірів на передачу права власності іншій особі. Вказане нерухоме майно передано ОСОБА_2 на праві власності за договором купівлі-продажу від 24 лютого 2021 року № 266 та договором купівлі-продажу від 01 березня 2021 року № 302.

Позивач вказує, що провадження у справі № 653/3727/20 за його позовом про стягнення заборгованості було відкрито 23 листопада 2020 року, тоді як оскаржувані ним договори купівлі-продажу укладені 24 лютого 2021 року та 01 березня 2021 року. На його думку, укладення цих договорів підтверджує намагання ПП «АЗОВ-2012» уникнути відповідальності за невиконання зобов`язання. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 сприяє уникненню ПП «АЗОВ-2012» зобов`язання зі сплати заборгованості, тому буде вчиняти дії щодо повторної перереєстрації зазначеного нерухомого майна.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , відповідачі зарекомендували себе як недобросовісні особи, а тому існує реальний ризик повторного відчуження нерухомого майна, що унеможливить виконання ймовірного рішення суду у цій справі, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Обраний захід забезпечення позову він вважає співмірним заявленим позовним вимогам.

Перевіривши обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суддя дійшла таких висновків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 даного Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року (справа № 753/22860/17) зробила висновок, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України. Серед них, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 зазначив, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

За змістом п. 31 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору.

Предметом позову у цивільній справі № 653/1303/21, про забезпечення якого подана заява, що розглядається, є позовні вимоги про визнання недійсними договорів, тобто позовні вимоги немайнового характеру.

У разі задоволення цього позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому помилковим є твердження ОСОБА_1 про можливе ускладнення чи унеможливлення виконання ймовірного рішення суду. Тому накладення арешту на майно, як захід забезпечення позову не відповідатиме змісту порушеного права та не буде співмірним із заявленими вимогами у цій справі.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, який вказав на помилковість забезпечення судами позовів немайнового характеру.

Таким чином, зважаючи, що предметом позову ОСОБА_1 у даній справі є визнання недійсними договорів купівлі-продажу, тобто вимоги немайнового характеру, суддя не знайшла підстав для забезпечення позову. Тому у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 153, 260 - 261, 353 ЦПК України,

постановила:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: нерухоме майно, загальною площею 1292 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 221 та будівля загальною площею 485,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 221.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Генічеського районного суду Н. В. Ковальчук