Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7698/20 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/7698/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання батьківства та стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 16 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Кузнєцовим Д.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати батьківство ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису №2412, складеного 18 вересня 2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши відомості про його батька « ОСОБА_4 », та записати батьком дитини ОСОБА_3 громадянина України « ОСОБА_2 »; стягнути з відповідача аліменти утримання дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином повноліття, а також на своє утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона разом з ОСОБА_2 проживала у громадянському шлюбі з 2014 року в будинку її батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Разом сторони вели спільне господарство та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 . Проте, після народження дитини відповідач відмовився подавати до органів РАЦС заяву про реєстрацію батьківства. На даний час відповідач не спілкується з сином та не надає жодної допомоги на утримання дитини. Позивач зазначає, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, соціальної допомоги яку надає держава не вистачає на утримання дитини, у зв`язку з чим, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внесено зміни до актового запису №2412, складеного 18 вересня 2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про народження ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключивши відомості про його батька « ОСОБА_4 », записавши батьком дитини ОСОБА_3 громадянина України « ОСОБА_2 ». Присвоєно дитині ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_6 », а по батькові змінено на « ОСОБА_7 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 (після змін в актовому записі ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 липня 2020 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 липня 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 (після змін в актовому записі ОСОБА_8 ) трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині стягнення аліментів на утримання позивача ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог. Також, скасувати вказане рішення в частині визначення часу, з якого присудженно аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої сина ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, починаючи з дня набрання рішення у справі законної сили та внесення відповідного запису в Державний реєстр актів цивільного стану громадян.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом неповно з`ясовано обставини справи, зокрема, не враховано, що сторони не перебували у шлюбі і навіть не мали стосунків, які прирівнюються до шлюбних, оскільки їхні стосунки тривали лише два тижні. Крім того, судом не було встановлено факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому, помилково застосовано до даних правовідносин норми ст.84 Сімейного кодексу України і стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Крім того, скаржник вважає, що станом на 01 липня 2020 року судом ще не було встановлено його батьківство щодо дитини та не було внесено відповідних змін до Державного реєстру цивільного стану громадян, а тому, рішення в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини з 01 липня 2020 року також є незаконним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач, її представник та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника Житомирського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу. Представник позивача адвокат Козирєв І.М. надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому процесі. Разом з тим, враховуючи, що дане клопотання представником позивача надіслано повторно, суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, а позивач натомість перебуває на обліку в управлінні соцзахисту та отримує відповідну допомогу на дитину, здійснює догляд за дитиною. З огляду на матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у цій частині в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи також задоволення вимог про стягнення аліментів на дитини, суд з урахуванням положень ч.1 ст. 191 СК України присудив їх від дня пред`явлення позову до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, в тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним, інших утриманців немає, а тому зобов`язаний надавати таку допомогу.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, його стан здоров`я та право дитини на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та дійшов вірного висновку про можливість сплачувати апелянтом аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, які з урахуванням положень ч.1 ст. 191 СК України правильно присудив від дня пред`явлення позову до суду.

Також колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років виходячи з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають. Разом з тим, за час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , яка на даний час проживає разом з матір`ю.

Згідно із ч.2 ст.91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст. 84 та ст. 86, 88 Сімейного Кодексу.

Відповідно до положень ч.2-4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи працює вона та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд врахував, що відповідно до ч.4 ст. 84 СК України, необхідною умовою стягнення аліментів на утримання жінки є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Так під час розгляду справи було встановлено, що відповідач хоча і є особою з інвалідністю 3-ї групи, проте офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід, інших утриманців не має, а позивач натомість перебуває на обліку в управлінні соцзахисту та отримує відповідну допомогу на дитину, здійснює догляд за сином, у зв`язку із чим суд першої інстанції з огляду на матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів дійшов вірного висновку про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу, а тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення дитиною трьох років.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Рішення в іншій частині в апеляційному порядку не оскаржено, тому не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 листопада 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 (після змін в актовому записі ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 та на її утримання без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2021 року.

Головуючий: Судді: