КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Наборозняк М.І.
Єдиний унікальний номер справи № 2-5479/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2011 рок у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у зв`язку із невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У липні 2011 року ( 25 липня 2011 року ) позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у зв`язку із невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 грудня 2007 року у розмірі 681 526, 03 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_1 25 грудня 2007 року був укладений попередній договір, посвідчений у нотаріуса. Згідно умов договору, сторони домовилися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 3727 га ( цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:013:0062 за адресою: с. Новосілки Макарівського району Київської області за ціну 136 350, 00 грн, що еквівалентно 27 000, 00 доларів США.

Позивач посилався на невиконання ОСОБА_1 умов попереднього договору від 25 грудня 2007 року про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 зобов`язувався продати, а ОСОБА_2 придбати вказану земельну ділянку.

У пункті 7 попереднього договору передбачено, що у разі відмови ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань за цим договором, згідно зі статтею 571 ЦК України ця сторона зобов`язана сплатити подвійну суму завдатку, зазначеного у цьому договорі, а саме суму у розмірі 271 690, 00 грн, що є еквівалентом 53 800, 00 доларів США за курсом НБУ.

На підтвердження своїх намірів про наступне укладання договору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 01 жовтня 2007 року уклали угоду про передачу завдатку. Згідно угоди ОСОБА_2 передав суму 135 845, 00 грн.

Як зазначає позивач, ОСОБА_1 ,починаючи з 10 лютого 2008 року ухилявся від укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а 05 червня 2010 року - відмовився від його укладення.

Посилаючись на норми ст.ст. 509, 526, 533, 610,612, 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за попереднім договором в сумі 637 078 ,85 грн, починаючи із лютого 2008 року по день подачі позову, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 44447,16 грн, а всього стягнути 681 526,03 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, сплачені у якості завдатку, а також кошти у зв`язку із порушенням зобов`язання у загальному розмірі 428 845, 18 грн. Здійснено розподіл судових витрат. В решті вимог відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2011 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та призначити справу до розгляду в суді першої інстанції за правилами загального провадження.

У скарзі посилався на те, що судом не враховано, що ніби то передана позивачем відповідачу сума є авансом, а не завдатком, що виключало право стягувати суму у подвійному розмірі. Крім того, рішення суду першої інстанцій не відповідає висновкам щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), щодо застосування до договірних правовідносин правил про завдаток або аванс та правовим висновкам, викладених у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 317/3698/15-ц (провадження № 61-19795св18). Відповідно до зазначеного висновку якщо відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, то це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви такого відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не була подана ним у суді першої інстанції. Враховуючи ,що відповідач не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи , був позбавлений можливості заявити клопотання строку позовної давності , а відтак на думку апелянта рішення суду підлягає скасуванню.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 грудня 2011 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд по суті вимог до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с. 98-104).

До суду апеляційної інстанції, 03 вересня 2021року, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат - Шкаленко Є.В. подав доповнення до апеляційної скарги , в якому виклав прохальну частину апеляційної скарги в такій редакції:

- скасувати заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 07 грудня 2011року та ухвалити нове. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у зв`язку з невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити в повному обсязі . У разі встановлення ,що мало місце порушене право або оспорюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи на 09 вересня 2021 року за адресами (засобами телефонного зв`язку), наявними в матеріалах справи. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи в суді апеляційної інстанції без його присутності. Позивач та його представник не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що позивач та його представник належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, відсутні підстави вважати поважними їх неявку, неявка сторін не перешкоджає розгляду справи .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач належним чином не виконав умови попереднього договору, а тому позивач має право вимагати повернення належних йому грошей у сумі завдатку та компенсації, передбаченої договором за невиконання попереднього договору.

Такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону і не відповідають обставинам справи .

Судом першої інстанцій встановлено, що 25 грудня 2007 року між сторонами укладено попередній договір про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 3727 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :01:013:0062, що знаходиться за адресою: с.Новосілки Макарівського району Київської області, за ціною 136 350, 00 грн, що еквівалентно 27 000, 00 доларів США за курсом НБУ. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О. ( т.1 а.с. 7).

У пункті 7 цього правочину передбачено, що у разі відмови ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань за цим договором, згідно зі статтею 571 ЦК України ця сторона зобов`язана сплатити подвійну суму завдатку, зазначеного у цьому договорі, а саме суму в розмірі 271 690, 00 грн, що є еквівалентом 53 800, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ.

Між сторонами 01 жовтня 2007 року укладено угоду про передачу завдатку, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 135 000, 00 грн.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.

Судом правильно встановлено, що основний договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами не укладено.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про те, що сума, зазначена у попередньому договорі від 25 грудня 2007 року, є завдатком, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу. За наведених обставин сплачена сума в розмірі 135 000 грн є авансом, а відтак вимоги позивача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за попереднім договором в сумі 637 078 ,85 грн, починаючи із лютого 2008 року по день подачі позову, трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 44447,16 грн , а всього стягнути 681 526,03 грн підлягають лише частковому задоволенню, саме в розмірі авансу 135 000 грн.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року (справа № 6-176цс12 )та від 25 вересня 2013 року ( справа № 6-82цс13), та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа № 639/9339/16-ц), від 01 вересня 2020 року (справа № 522/15584/17), від 17 червня 2021 року (справа № 711/5065/ 15ц ).

Як видно із матеріалів справи , відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, поданій ним до суду першої інстанції у серпні 2018 року, та у апеляційній скарзі посилався на пропуск позивачем позовної давності і зазначив про те, що ОСОБА_2 звернувся до суду із порушенням таких строків.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Отже, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16, постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 0907/2-7453/2011 (провадження № 61-6321св18), від 20 вересня 2019 року у справі № 904/4342/18.

Отже, викладення позивачем заяви про застосування позовної давності у заяві про перегляд заочного рішення та апеляційній скарзі відповідає вимогам процесуального закону.

Крім того, в оцінці доводів скарги щодо застосування до спірних правовідносин позовної давності слід врахувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18).

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Якщо відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

З огляду на те, що відповідач не був повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, подав належну заяву про застосування позовної давності, і така заява підлягає задоволенню, оскільки згідно з умовами договору основний договір купівлі-продажу мав бути укладений до 10 лютого 2008 року. Відповідно, права позивача порушено саме 10 лютого 2008 року, оскільки договір не містить умов про можливість укладення основного договору після 10 лютого 2008 року у невизначений строк, а позовна заява подана до суду 25 липня 2011 року (згідно відмітки вхідної кореспонденції), а відтак позивач пропустив строк на подання позовної заяви ,який сплив 10 лютого 2011 року, клопотань про поновлення строку позивачем не заявлено .

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року ( справа №911/3677/17).

Таким чином, враховуючи встановлення часткової обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_3 та подання ОСОБА_1 заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, вимоги позивача про стягнення з відповідача 135 000 грн боргу ( авансу за попереднім договором) задоволенню не підлягають з огляду на пропуск строку позовної давності за вказаними вимогами.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що підстав визначених ч.5 ст.267 ЦК щодо визнання поважними причин пропущення позовної давності, не встановлено.

Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не приймає до уваги подані доповнення до апеляційної скарги, оскільки вони подані поза межами строку на апеляційне оскарження, клопотання щодо поновлення строку не заявлено. Разом з тим, слід зауважити, що повноваження суду апеляційної інстанції визначені ст. 374 ЦПК України, і даний перелік не передбачає направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції після скасування рішення суду.

Ураховуючи, що суд першої інстанцій, розглядаючи справу, не надав належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи , зокрема, умовам попереднього договору, у зв`язку із чим не встановив фактичні обставини, отже рішення не може вважатися законними і обґрунтованими, а тому відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2011 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів у зв`язку із невиконанням умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 13 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді