ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2717/21 Справа № 171/53/20 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 171/53/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Виконавчий комітет Зеленодольської міської об`єднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року, яке ухвалено суддею Хоруженко Н.В. у місті Апостолове Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 25 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Зеленодольської міської об`єднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_1 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , відносно якого спадкодавець не залишив заповіту чи будь - якого розпорядження про спадкування належного йому майна.

На момент смерті спадкодавця, спадкоємцями першої черги ОСОБА_3 були позивач, дружина спадкодавця - ОСОБА_4 , його сини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також його доньки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

На день смерті ОСОБА_3 разом з ним проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , донька - ОСОБА_1 та онука - ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина спадкодавця - ОСОБА_4 , тобто фактично прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син - ОСОБА_5 , який фактично прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки весь час до їх смерті проживав і був зареєстрований спадковому житловому будинку. ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не зверталися у передбачений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто пропустили строк для прийняття спадщини на вказане спадкове майно. Позивач на даний час є єдиною спадкоємицею вказаного житлового будинку, оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцями на час відкриття спадщини, тобто відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину.

12.12.2019 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , оскільки на нерухоме майно позивачем не було надано правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності на спадкове майно.

Позивач зазначає, що згідно інформації КП «Апостолівськ БТІ» від 02.07.2018 року право власності на вказаний житловий будинок не було зареєстровано, проте ОСОБА_3 був користувачем наступних об`єктів: житлового будинку, будівлі кухні, сараїв у кількості 4 штук, гаражу, підвалу, вбиральні, басейну, парканів та замощення. Загальна площа забудови складає 167,3 кв.м., житлова-37,9 кв.м. Згідно даних по господарської книги Великокостромської сільської ради, ОСОБА_3 зареєстрований у вказаному житловому будинку з 1980 року, разом з ним в цей час були зареєстровані його дружина ОСОБА_4 та діти. Спадкодавцеві ОСОБА_3 вказаний житловий будинок дістався від діда ОСОБА_11 , який почав будівництво вказаного житлового будинку, але потім загинув на війні, право власності на нього не оформлював, оскільки він був ще не добудованим.

ОСОБА_3 добудував вказаний житловий будинок та побудував господарські будівлі та споруди до нього. В січні 1980 року він вселився у цей будинок разом зі своєю сім`єю. В період з 1980 по 1985 рік ОСОБА_3 отримав рішення виконавчого комітету Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про право власності на вказаний житловий будинок. Вказане рішення було підставою для звернення до бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності на новостворене житло, проте з невідомих причин спадкодавець так і не звернувся до БТІ, своє право власності належним чином не зареєстрував, вважав рішення сільської ради про право власності на житло правовстановлюючим документом.

На даний час рішення про право власності Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області не збереглось, отримати його копію можливості не виявилось. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Рішення Великокостромської сільської ради про передачу у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не зберіглось, ні в сільській раді, ні в архівній установі.

На підставі наведеного вище позивач просила суд, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що під час звернення позивача до суду з даним позовом правовстановлюючих документів на спірний будинок не зберіглось, тому позивач вимушена була виготовити технічний паспорт на житловий будинок. Зауважує на тому, що в довідці, яка була видана сільським старостатом значиться, що загальна площа будинку 63,3 кв.м., з яких житлова площа 37,9 кв.м, при цьому відповідно до довідки КП Апостолівське БТІ загальна площа будинку 63,2 кв.м., з яких житлова площа 37,9 кв.м, при цьому представник позивача вважає, що різниця в розмірах будинку на 0.1 кв.м не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Апелянт зауважує на тому, що судом першої інстанції не прийнято до уваги довідку, наданою старостою села про те, що спірний будинок було збудовано у 1969 році та не прийнята до уваги правова позиція, викладена в Постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року відповідно до якої підтвердженням належності житлового будинку є записи в господарських книгах, які визнавались органів влади (публічні акти).

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 17.08.1974 року (а.с.9).

Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Виконавчим комітетом Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 20.01.2015 року (а.с.10).

Мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 08.02.2017 року (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області 05.12.2017 року (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради № 458 від 05.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом з ним за вказаною адресою проживали та були зареєстровані члени його сім`ї: дружина ОСОБА_4 ; син ОСОБА_5 , донька ОСОБА_1 , онука ОСОБА_10 (а.с.14).

Таким чином, позивач є спадкоємицею вказаного житлового будинку, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно інформації КП «Апостолівське БТІ» №1969/18 від 02.07.2018 року право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , не зареєстровано, проте ОСОБА_3 був користувачем, а саме: А житловий будинок, Б будівля кухні, В сарай, Г гараж, Е підвал, Д вбиральня, Ж сарай, З сарай, Л сарай, №1 басейн, №2-6 паркани, 1 замощення. Загальна площа 63,2 кв.м., житлова 37,9 кв.м. Інвентаризаційна вартість об`єкта 126120 грн. Характеристика об`єкта наведена по відомостям технічного паспорта від 26.06.2018 року та внесеним даним до інвентарної справи (а.с.13).

Відповідно до технічного паспорта Комунального підприємства Апостолівське бюро технічної інвентаризації від 26.06.2018 року житловий будинок АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_3 , складається з житлового будинку загальною площею 63,2 кв.м, житловою 37,9 кв.м, допоміжною 25,3 кв.м, А житловий будинок, Б будівля кухні, В сарай, Г гараж, Е підвал, Д вбиральня, Ж сарай, З сарай, Л сарай, №1 басейн, №2-6 паркани, 1 замощення (а.с.15-17).

Відповідно до копії запису з погосподарської книги по АДРЕСА_1 вбачається, що жилий будинок за вказаною адресою збудований до 1918 року, головою сім`ї зазначено ОСОБА_3 , до членів сім`ї входять: дружина ОСОБА_4 ; син ОСОБА_6 ; дочка ОСОБА_12 ; дочка - ОСОБА_5 (а.с.19).

З копії спадкової справи № 56/2015, наданої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловою В.І., заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається що 12.12.2019 року ОСОБА_7 звернувся з усною заявою до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Богомолова В.І. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.40-100).

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.12.2019 року ОСОБА_7 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_7 не може надати оригінал документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.18).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 60701277 від 25.06.2020 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_2 , 06.06.2017 року заведена спадкова справа № 60745712 приватним нотаріусом Штефаном В.В. (а.с.133).

З копії спадкової справи № 81/2017, наданої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В., заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , вбачається, що 06.06.2017 року ОСОБА_5 звернувся з заявою до приватного нотаріуса Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. щодо прийняття спадщини за заповітом посвідченим секретарем Великокостромської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області Проценко Л.В. 28.11.2011 року за №185, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.140-155).

З повідомлення архівного сектору Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №28/01-19 від 17.08.2020 року вбачається, що в протоколах виконавчого комітету Великокостромської сільської ради за 1980-1985 роки, які зберігаються в архівному секторі АРДА, питання про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не розглядалося (а.с.163-164).

З довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради № 579/04-03 від 09.12.2019 року вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 5 за 2011-2015 роки особовий рахунок № НОМЕР_5 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 числився за головою домогосподарства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був власником будинку та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На той час також проживали у будинку: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Вказано, що будинок побудовано у 1969 році, загальна площа 63.3 м2, житлова площа 37.9 м2, 3 житлових кімнати. При цьому ОСОБА_3 був користувачем земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив того, що позивач є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак доказів того, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 , який має загальну площу 63,2 кв.м., житлову 37,9 кв.м, допоміжну 25,3 кв.м та складається з: А житловий будинок площею 91,7 кв.м; Б будівля кухні площею 13,6 кв.м; В сарай площею 12 кв.м; Г гараж площею 19,8 кв.м; Е підвал площею 14,5 кв.м; Д вбиральня шт.1; Ж сарай площею 4,5 кв.м; З сарай площею 3,8 кв.м; Л сарай площею 7,4 кв.м; №1 басейн шт.1; №2-6 паркан; І замощення, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, суду не надано. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження часу спорудження житлового будинку та відведення в установленому порядку земельної ділянки.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У справі, яка переглядається колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за законом та прийняла спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц, провадження № 61-31049св18.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки записам у погосподарській книзі, згідно з якими батько позивача був будинковолодільцем спірного будинку.

Так, відповідно до копії запису з погосподарської книги по АДРЕСА_1 вбачається, що жилий будинок за вказаною адресою збудований до 1918 року, головою домогосподарства та головою сім`ї зазначено ОСОБА_3 , до членів сім`ї входять: дружина ОСОБА_4 ; син ОСОБА_6 ; дочка ОСОБА_12 ; дочка - ОСОБА_5 . Житловий будинок до 1918 року побудови, стіни цегла, покрівля черепиця. Земельна ділянка, яка знаходиться у постійному користуванні, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,25 га, для ведення ОСГ 0,24 га (а.с.19).

З наданого до матеріалів справи технічного паспорту, складеного 26 червня 2018 року Комунальним підприємством «Апостолівське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з наступних забудов: А житловий будинок загальною площею 63,2 кв.м, житловою 37,9 кв.м, допоміжною 25,3 кв.м зідно експлікації приміщень, внутрішніх обмірів та розрахунків площ садибного будинку та квартир в багатоповерхових будинках, Б будівля кухні площею 13,6 кв.м; В сарай площею 12 кв.м; Г гараж площею 19,8 кв.м; Е підвал площею 14,5 кв.м; Д вбиральня шт.1; Ж сарай площею 4,5 кв.м; З сарай площею 3,8 кв.м; Л сарай площею 7,4 кв.м; №1 басейн шт.1; № 2-6 паркан; І замощення, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га (а.с.15-17).

Вищевикладене свідчить, що виходячи з вказаних норм законодавства спадкодавець ОСОБА_3 за життя був власником спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що підтверджено записами з погосподарської книги по АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що спірний будинок та господарські будівлі не є самовільними побудовами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на час зведення житлового будинку з надвірними спорудами, які були збудовані до 05 серпня 1992 року та не застосував наведені нормативні акти, законодавство, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинку, а тому дійшов помилкового висновку про те, що спірне домоволодіння є новоствореним майном та щодо безпідставності позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування на спадкове майно - будинок, який був збудований до 05 серпня 1992 року.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з тих підстав, що у погосподарській книзі на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , зазначено, що будинок було збудовано до 1918 року, але станом на 01.01.1980 року загальна площа житлового будинку складала 72 кв.м на земельній ділянці площею 0, 15 га землі, оскільки згідно довідки виконавчого комітету Зеленодольської міської ради № 579/04-03 від 09.12.2019 року в погосподарській книзі, особовий рахунок № НОМЕР_5 житловий будинок АДРЕСА_1 числився за головою домогосподарства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був власником будинку, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У будинку час також проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Вказано, що будинок побудовано у 1969 році, загальна площа 63.3 кв.м, житлова площа 37.9 кв.м, 3 житлових кімнати. Громадянин ОСОБА_3 був користувачем земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищевказаною адресою. При цьому розбіжність у зазначенні загальної площі спірного будинку в 0.01 кв.м колегія суддів вважає технічною помилкою, яка не може свідчити про те, що спірний будинок є самочинно збудованим.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про визнання за ОСОБА_7 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , до складу якого належать: А житловий будинок загальною площею 63,2 кв.м, житловою 37,9 кв.м, допоміжною 25,3 кв.м зідно експлікації приміщень, внутрішніх обмірів та розрахунків площ садибного будинку та квартир в багатоповерхових будинках, Б будівля кухні площею 13,6 кв.м; В сарай площею 12 кв.м; Г гараж площею 19,8 кв.м; Е підвал площею 14,5 кв.м; Д вбиральня шт.1; Ж сарай площею 4,5 кв.м; З сарай площею 3,8 кв.м; Л сарай площею 7,4 кв.м; №1 басейн шт.1; № 2-6 паркан; І замощення, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Зеленодольської міської об`єднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ,в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , до складу якого належать: А житловий будинок загальною площею 63,2 кв.м, житловою 37,9 кв.м, допоміжною 25,3 кв.м зідно експлікації приміщень, внутрішніх обмірів та розрахунків площ садибного будинку та квартир в багатоповерхових будинках, Б будівля кухні площею 13,6 кв.м; В сарай площею 12 кв.м; Г гараж площею 19,8 кв.м; Е підвал площею 14,5 кв.м; Д вбиральня шт.1; Ж сарай площею 4,5 кв.м; З сарай площею 3,8 кв.м; Л сарай площею 7,4 кв.м; №1 басейн шт.1; № 2-6 паркан; І замощення, який розташований на земельній ділянці площею 0,25 га.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: