30.08.21 Справа № 469/253/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Якубець С.В.,

учасники справи:

представник позивача Кіріченко В.М. - не з`явився,

відповідач ОСОБА_1. - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач 06 березня 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що відповідач на підставі заяви б/н від 18 травня 2010 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, отримала кредит у розмірі 15600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, сплачувати комісії та штрафи.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит згідно з договором, відповідач, у свою чергу, не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 10 лютого 2019 року заборгованість відповідача склала 60380,02 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредита - 22915,92 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита - 14497,00 грн., пеня за прострочене зобов`язання - 18726,47 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. - 889,20 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 2851,43 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір.

09 квітня 2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором, тому просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.79-87).

Відповідач у судове засідання декілька разів не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. У наданому до суду відзиві заперечувала проти позову з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, посилаючись на те, що вона отримала кошти від позивача та регулярно сплачувала певні суми на погашення кредитної заборгованості, але підписувала лише анкету-заяву, пам`ятка клієнта їй не була вручена, вона не була ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, виписку про стан картрахунку банк їй не надавав, інформацію про тарифи та умови обслуговування вона не отримувала; вважає, що сума заборгованості за кредитом неправомірно збільшена за рахунок нарахування відповідних сум пені; вважає неприпустимим одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов`язань за договором; вважає за необхідне до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосувати позовну давність строком у один рік. Вважає також, що позивачем неправильно визначена сума заборгованості, яка по тілу кредиту та відсотках за користування кредитом неправомірно збільшена на суми відсотків, штрафів та пені; сума пені підлягає перерахуванню з урахуванням строку позовної давності, решта заявлених у позові сум стягненню не підлягає (а.с.73-76).

Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи.

З матеріалів справи судом встановлено, що 18 травня 2010 року відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.5), у якій надала згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, а також відзначила, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.5 на звороті).

До Анкети-заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») (а.с.12,49), та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.13-26, 50-64), як невід`ємних частин кредитного договору.

У обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення сторонами договору приєднання б/н від 18 травня 2010 року, складовими якого є підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до положень ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній відповідачем Анкеті-заяві (а.с.5,47 на звороті) відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту, пені, комісій, штрафних санкцій, строк дії договору, не висловлене бажання відповідача укласти кредитний договір.

Надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») (а.с.12,49) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.13-26, 50-64), як невід`ємних частин кредитного договору, не містять підпису позичальника.

Ознайомлення з цими документами та з саме таким змістом цих документів при укладенні договору у формі Анкети-заяви відповідач заперечує; у наданому суду відзиві наявності домовленостей з позивачем щодо суми відсотків, підстав та порядку нарахування пені, комісій, штрафів відповідач не підтвердила.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодився з отриманням кредиту та що саме ці Тарифи та Умови і Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Крім того, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства, звернула увагу на необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах та зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, та, відповідно, що позивачем не є доведеною та обставина, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, комісію і відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Тому суд не бере до уваги і посилання відповідача на неправильність обрахування відсотків, пені та штрафів та необхідність застосування до цих вимог наслідків спливу позовної давності, оскільки вказані вимоги не мають законних підстав.

Укладений між сторонами кредитний договір від 18 травня 2010 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), тому, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитом за вказаним кредитним договором станом на 10 лютого 2019 року становить 60380,02 грн. (а.с.7-11).

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.6-11) та витягу з особового рахунку відповідача (а.с.116-125), заборгованість відповідача за кредитом станом на 31 травня 2015 року складала 14651,19 грн., при цьому частину повернутих відповідачем коштів у сумі 5169.94 грн. позивачем безпідставно зараховано на сплату процентів за кредитом; з 01 червня 2015 року по 10 лютого 2019 року відповідачем витрачено кредитних коштів всього 50906,98 грн., повернуто позивачеві 52105,36 грн.; отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка складається з різниці між отриманими та повернутими коштами, складає 14651,19 грн.-5169.94 грн.+ 50906,98 грн.-52105,36 грн.=8282,87 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн. при ціні позову 60380,02 грн., судом задоволено вимоги на суму 8282,87 грн., тобто підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 1921,00 грн. * 8282,87 грн. : 60380,02 грн.= 263,52 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", адреса: 01001, м. Київ, вул.Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором від 18 травня 2010 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8282,87 грн., а також судовий збір в сумі 263,52 грн., всього стягнути 8546 (вісім тисяч п"ятсот сорок шість) гривень 39 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: