ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3688/20 Номер провадження 22-ц/814/840/21Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Тищенко Інна Вікторівна про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В. про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_5 , після смерті якого залишилось спадкове майно. Вказувала, що 04.03.2011 своїм заповідальним розпорядженням ОСОБА_5 усе належне йому на день смерті майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі усе те, що йому буде належати на час смерті, і на що за законом він матиме право, спадкодавець залишив їй ОСОБА_6 . Вказувала, що 13.03.2020 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу відкрито спадкову справу №25/2020 на підставі її заяви про прийняття спадщини, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Крім неї, спадкоємицею на обов`язкову частку спадкового майна є дружина померлого ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, як спадкоємець, яка постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем. Також заяву про прийняття спадщини подав син померлого ОСОБА_3 , інший син померлого ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини не подавав. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , входить 16/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 08.02.1996 року виконавчим комітетом Лубенської міської ради, яке видавалось на весь будинок в цілому, однак, 04.02.1999 року ОСОБА_5 подарував 9/25 частин вищевказаного будинку своєму синові ОСОБА_3 , і в даний час будинок переобладнаний на дві окремі квартири. Оформити свої спадкові права позивач не може, на тій підставі, що постановою приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій від 10.09.2020 року відмовлено по причині відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на вищевказане домоволодіння, оскільки у свідоцтві про право власності прізвище власника зазначено ОСОБА_7 , що не є тотожним з ОСОБА_5 .

В зв?язку з чим, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 20/75 частин від 16/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 08 лютого 1996 року Виконавчим комітетом Лубенської міської ради, зареєстроване в Лубенському МБТІ 08 лютого 1996 року із внесенням запису до реєстраційної книги №46 за реєстровим номером 6472.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Тищенко Інна Вікторівна про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстнації є незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема вказує, що підстави застосовані судом для відмови в задоволенні позову не грунтуються як на матеріалах справи, так і на нормах чинного законодавства. Посилається на те, що оскільки нотаріусом було відмовлено їй в оформленні права на спадщину, то єдиним способом захисту її права на спадщину є звернення до суду з позовною заявою. Вказує, що висновок суду щодо відсутності між сторонами спору є помилковим, оскільки відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення позову. Вважає, що до вказаних правовідносин слід було застосувати правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року у справі №542/370/17.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні апелянт і її представник, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12), після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема, як стверджує позивач, 16/25 домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 .

Своїм заповідальним розпорядженням, яке було посвідчено 04.03.2011 року приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Стромко І.В. (а.с.13), ОСОБА_5 усе належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось залишив ОСОБА_9 , яка є позивачем по справі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.20), згідно якого вбачається, що ОСОБА_9 уклавши шлюб з гр. ОСОБА_10 змінила своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., після смерті ОСОБА_5 на майно померлого відкрито спадкову справу №25/2020. Згідно матеріалів спадкової справи нотаріусом було встановлено, що спадкоємцем за заповітом являється онука спадкодавця ОСОБА_1 , а також, згідно ст.1241 ЦК України, спадкоємцями за законом є дружина спадкодавця ОСОБА_2 та син спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.28).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу ОСОБА_1 нотаріусом відмовлено, у зв`язку з тим, що у наданому нею свідоцтві про право власності на спадкове майно, прізвище спадкодавця вказано « ОСОБА_11 », а прізвище спадкодавця « ОСОБА_12 », тобто маються розбіжності у написанні прізвища.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, а саме належності спадкодавцеві документів про право власності, і у разі позитивного вирішення даного питання повторного звернення до нотаріуса. В іншому випадку суд за відсутності спору між учасниками цієї справи перебиратиме на себе функції, які відносяться до виключної компетенції нотаріуса щодо визначення складу спадкового майна, кола спадкоємців та, відповідно, визначення права кожного з них на відповідні частки у спадковому майні.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу в строк шість місяців, заяву про прийняття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу ОСОБА_1 нотаріусом відмовлено, у зв`язку з тим, що у наданому нею свідоцтві про право власності на спадкове майно, прізвище спадкодавця вказано « ОСОБА_11 », а прізвище спадкодавця « ОСОБА_12 », тобто маються розбіжності у написанні прізвища.

Тобто, фактичною підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину виник сумнів щодо належності спадкодавцеві Свідоцтва про право власності на спірне спадкове майно, оскільки у ОСОБА_1 відсутні документи, що підтверджують належність вищевказаного житлового будинку спадкодавцеві.

Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов?язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз?яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів (факту належності спадкодавцеві документів про право власності), особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, і у разі позитивного вирішення даного питання повторного звернення до нотаріуса.

Таким чином, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог цивільного процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції, не звернено увагу на те, що позов подано відповідно до положень ст. 392 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки згідно даної норми фактично підтверджується право власності у разі не визнання або оспорення його іншими особами, або у разі втрати правовстановлюючого документа. За встановлених обставин у позивача наявний правовстановлюючий документ, а її право власності на спадщину не оспорюється та визнається іншими зацікавленими особами, а тому підстави для застосування даної норми права відсутні.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі"Проніна проти України" (№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), згідно з яким пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 22 квітня 2021 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ О.Ю. Кузнєцова _______________ Л.М. Хіль