ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5454/21
провадження № 4-с/753/116/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю

скаржник не з`явився;

державний виконавець не з`явився;

боржник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали скарги Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», заінтересовані особи - ОСОБА_1 та Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, на бездіяльність приватного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Піреус Банк МКБ» (далі - скаржник, АТ «Піреус Банк МКБ») звернулось до суду із скаргою на бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича (далі - приватний виконавець, Телявський А.М.) щодо не призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки та не передання на реалізацію описаного та арештованого майна у зведеному виконавчому провадженні №61029555.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що на виконанні у приватного виконавця Телявського А.М. перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 (далі по тексту - боржник, ОСОБА_1 ) на користь стягувача - АТ «Піреус Банк МКБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 054 760 грн. та 1 742 939 доларів США.

05.11.2020 року приватним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні винесено постанови про опис та арешт належного боржнику нерухомого майна, зокрема земельних ділянок.

17.11.2020 року скаржником направлено приватному виконавцю заяву винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення вартості майна, описаного у відповідності до зазначених постанов у виконавчому провадженні та передати описане та арештоване майно для примусової реалізації у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на що отримано відмову у вчиненні зазначених у заяві дій.

Вважаючи бездіяльність приватного виконавця щодо не призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки та не передання на реалізацію описаного та арештованого майна у зведеному виконавчому провадженні №61029555 протиправною, скаржник просить суд зобов`язати останнього вчинити відповідні дії.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 березня 2021 року дану скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

Скаржник в судове засідання свого представника не направив, однак через загальну канцелярію суду подав заяву про розгляд скарги у його відсутність. Також у заяві зазначив, що вимоги скарги підтримує, просить її задовольнити.

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про час, місце та проведення судового засідання повідомлявся належним чином. 11.01.2021 року через загальну канцелярію суду надійшло клопотання його представника, у якому він просить суд здійснювати розгляд скарги за відсутністю приватного виконавця та його представника. Разом з клопотанням надав належним чином засвідчену копію виконавчого провадження.

Боржник - ОСОБА_1 в судове засідання не з`явся, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, суд ухвалив на підставі стст. 223, 450 ЦПК України розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши надані учасниками виконавчого провадження докази і наведені доводи, матеріали виконавчого провадження №61023145, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Телявського А.М. перебуває зведене виконавче провадження №61029555 про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача - АТ «Піреус Банк МКБ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 054 760 грн. та 1 742 939 доларів США.

05.11.2020 року приватним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні винесено постанови про опис та арешт належного боржнику нерухомого майна, зокрема земельних ділянок.

17.11.2020 року скаржником направлено приватному виконавцю заяву винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення вартості майна, описаного у відповідності до зазначених постанов у виконавчому провадженні та передати описане та арештоване майно для примусової реалізації у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»,

Приватний виконавець Телявський А.М. листом від 30.11.2020 року відмовив у вчиненні зазначених дій, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника вбачається, що на належне останньому на праві власності майно накладено арешт на підставі ухвал суд за кримінальним провадженням, а саме на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2015 року у справі №755/4410/15, ухвали Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року у справі №757/23066/15 та ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року у справі №757/40226/16.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» .

Відповідно до статті 1 Закону «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом чч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В обґрунтування скарги зазначено, що приватний виконавець допустив бездіяльність під час проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні №61029555 щодо не призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки та не передання на реалізацію описаного та арештованого майна у зазначеному виконавчому провадженні.

Так, Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинувачуваного, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У чч. 5, 7 ст.173 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб. Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали: фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів; підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, третій особі - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації; підозрюваному, обвинуваченому, засудженому або юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, фізичній чи юридичній особі, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичній особі, щодо якої здійснюється провадження, - при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Відповідно до ч. 1 ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Порядок виконання арешту нерухомого майна визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), згідно з яким державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону).

Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору (п. 5. ч. 1 ст.2 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону державній реєстрація прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили (п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного банку України, Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, приватних виконавців, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису. Порядок доступу до Державного реєстру прав визначається Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вище встановлено вище, на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2015 року у справі №755/4410/15, ухвали Печерського районного суду м. Києва від 06.07.2015 року у справі №757/23066/15 та ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2016 року у справі №757/40226/16 на майно боржника - ОСОБА_1 накладено арешти, підтвердженням чого слугує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Отже, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованих обтяжень - арештів нерухомого майна на підставі ухвал Дніпровського районного суду м. Києва та Печерського районного суду м. Києва є підставою для відмови скаржнику у призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для визначення вартості майна та передачі описаного та арештованого майна для примусової реалізації у відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки судом не встановлено порушень законодавства, які б призвели до порушення прав та свобод скаржника при вчинені приватним виконавцем Телявським А.М. під час проведення виконавчих дій у зведеному виконавчому проваджені №61029555, а скаржником не доведено та не надано до суду належних доказів на підтвердження заявлених у скарзі вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги АТ «Піреус Банк МКБ»

Виходячи з вищевикладеного та керуючись стст. 13, 81, 352, 354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», заінтересовані особи - ОСОБА_1 та Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович, на бездіяльність приватного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.