КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенко Д.Р., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києвавід 16 липня 2021 року про задоволення заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року на один рік, посилаючись на те, що 25 квітня 2019 року державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Таратунською Л.Ю. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 757/12809/13-ц від 10 січня 2014 року.

Однак, як зазначила заявниця, дитина перебуває на «Д» обліку у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва з діагнозом невротичний стан, ангіоспазми, також дитині був встановлений діагноз фіброзна дисплазія в/з правої плечової кістки, патологічний перелом. 08 березня 2018 року дитина отримала патологічний перелом правої плечової кістки, 16 травня 2018 року у Київському міському клінічному онкологічному центрі їй проведено операцію - екскохлеацію пухлин, пластика кінцівки гідросолопатітом, а протягом березня-квітня 2018 року дитина перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу видалення пухлини в/з правої плечової кістки. За рекомендаціями лікарів Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва на 2019 рік після перенесеного оперативного втручання та на період реабілітації дитині рекомендовано домашній режим навчання за індивідуальним планом, спокій і тиша, звільнення від фізичних та психоемоційних навантажень, а також медикаментозне лікування. За висновком лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва від 22 квітня 2019 року № 20 за станом здоров`я дитині рекомендована індивідуальна форма навчання (вдома) в загальноосвітньому закладі № 47 у 2019-2020 навчальному році.

ОСОБА_4 зауважує, що на даний час після проведеної операції дитина перебуває під наглядом у дитячого онколога Київського міського клінічного онкологічного центру, дільничного ортопеда-травматолога, невролога та педіатра, таким чином, дитині протипоказані будь-які стресові ситуації у зв`язку із станом її здоров`я, тому просила її заяву задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Відстрочено виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року у справі № 757/12809/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, на строк один рік з дня ухвалення такого рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявиОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду.

Обгрунтовуючи доводи скарги апелянт посилається про те, що заявниця не надала переконливих доказів, які б підтверджували винятковість причин неможливості виконання рішення суду.

ОСОБА_1 вважає, що зазначені у заяві обставини не є такими, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду.

Апелянт також зазначає, що за той період, коли рішення апеляційного суду виконувалось, жодної шкоди дитині таким виконанням завдано не було.

Учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.

Інші учасники справи повідомлялись про час розгляду справи, проте до суду апеляційної інстанції не з`явились, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї (а.с. 57-59, т. 1).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з донькою: другу та четверту неділю кожного місяця з 11:00 год. до 19:00 год., кожну середу місяця з 14:00 год. до 19:00 год., місцем зустрічі визначити місце фактичного проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 , без супроводу матері (а.с. 96-100, т. 1).

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та винятковості обставин на які покликається заявниці.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", N 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

За приписами статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку виконання рішення.

Законодавство України не містить вичерпного переліку обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення, на підставі яких суд може прийняти рішення про надання відстрочки.

Тобто перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у національному законодавстві є нечітким.

Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав для відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

З аналізу наведених норм слідує, що відстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із заявою про відстроченнявиконання рішення суду, відповідач, як на підставу для її задоволення, посилалась на ті обставини, що спільній дитині сторін по справі, через стан здоров`я та перенесене оперативне втручання, протипоказані будь-які стресові ситуації та рекомендовано домашній режим навчання за індивідуальним планом, спокій і тиша, звільнення від фізичних та психоемоційних навантажень.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що рішення виконується в присутності державного виконавця, при цьому вважає, що дитина це сприймає нормально.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду, оскільки вказані в заяві обставини, у розумінні статті 435 ЦПК України, можуть бути віднесені до виняткових і таких, що істотно ускладнюють та роблять неможливим виконання рішення суду та дають підстави для відстрочення виконання рішення суду про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

ЄСПЛ вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуванесудове рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови буде складено «09» вересня 2021 року.

ГоловуючийсуддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко
О.І. Сліпченко