ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 645/5866/20

провадження № 22ц/818/4053/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року в складі судді Іващенка С.О.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Дашко Володимира Миколайовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до банку, у зв`язку з чим 25 вересня 2012 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно з якою отримала кредит в розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач указував, що позичальниця підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на «банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформавана про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 08 вересня 2020 року склала суму в загальному розмірі 49 274,29 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37 490,76 грн, в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 37 490,76 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9 365,89 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 2 417,64 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2 102,00 грн судового збору.

16 листопада 2020 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позов АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки, а також Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ в ПриватБанку не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як складову кредитного договору, укладеного 25 вересня 2012 року між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Отже відсутні підстави для стягнення процентів та неустойки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Зазначає, що факт надання кредитних коштів не підтверджується відповідними платіжними документами. Крім того, вважає, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту від 25 вересня 2012 року в розмірі 37 490,76 грн та 1 599,32 грн судового збору. Позов в іншій частині залишено без задоволення.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідачки на користь позивача лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37 490,76 грн, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості.

11 травня 2021 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що частину сплачених ОСОБА_1 коштів банк спрямував на погашення відсотків, однак Анкета-заява від 25 вересня 2012 року на містить домовленостей сторін про сплату відсотків. Крім того, посилається на правову позицію, яка міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19, згідно з якою у разі часткової сплати коштів позивачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою, яка не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суми, спрямовані банком на погашення відсотків, підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

АТ КБ «Приват Банк» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом наподання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 25 вересня 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно з якою отримала кредит за кредитною карткою в розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

До позовної заяви позивачкою разом з іншими документами надано копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з зазначенням, що дані умови розміщені на офіційному веб-сайті.

ОСОБА_1 згідно з кредитним договором від 12 вересня 2012 року отримала кредитні картки за номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 06.2022 року.

Отримання та користування перевипущеними картками підтверджується випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 49 274,29 грн, із яких: 37 490,76 грн заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 37 490,76 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9 365,89 грн заборгованість за простроченими відсотками, 2 417,64 грн заборгованість за відсотками, нарахованими згідно з вимогами статті 625 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачкою було витрачено коштів за отриманими картками за період з червня 2015 року по грудень 2020 року на загальну суму 49 040,15 грн, а внесено на погашення заборгованості 48 844,69 грн.

Частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява від 25 вересня 2012 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.

Оскільки анкета-заява від 25 вересня 2012 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, правові підстави для покладення на відповідачку обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками відсутні, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19).

Враховуючи викладене, судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в розмірі 195,46 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 195,46 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються за подачу позовної заяви в розмірі 2 102,00 грн (а. с. 1).

Судові витрати, понесені відповідачем документально підтверджуються: за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 398,98 грн (а. с. 235).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню:

- з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - в розмірі 8,31 грн із розрахунку: 49 424,29 грн (заявлені вимоги) : 195,46 грн (задоволені позовні вимоги) = 252,86; 2 102,00 грн : 252,86;

- з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 в розмірі 2 398,98 грн із розрахунку: 49 424,29 грн (заявлені вимоги) : 49 228,83 грн (вимоги, у задоволенні яких позивачеві відмолено) = 1,00; 2 398,98 : 1,00.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 390,67 грн із розрахунку: 2 398,98 грн 8,31 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ вул. Грушевського, буд. № 1Д, , рах. № НОМЕР_5 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2012 року в розмірі 195,46 грн (сто дев`яносто п`ять грн 46 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ вул. Грушевського, буд. № 1Д, , рах. № НОМЕР_5 , МФО № 305299) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_4 ) 2 390,67 грн (дві тисячі триста дев`яносто грн 67 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

Н.П.Пилипчук