22-ц/804/2072/21
2-4012/07

Головуючий в 1 інстанції Помогайбо В.О.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

02 вересня 2021 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Баркова В.М., Попової С.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Помогайбо В.О. від 07 вересня 2007 року у цивільній справі №2-4012/07 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» про визнання права власності на нерухоме майно, зведене самовільно,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2007 року задоволено позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» (надалі ТОВ «МЛГЗ») про визнання права власності на нерухоме майно, зведене самовільно.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «МЛГЗ» 19 серпня 2020 року подало апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «МЛГЗ» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2007 року залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: для зазначення інших поважних причин пропуску строку оскарження рішення суду.

На виконання вищевказаної ухвали, у межах визначеного в ухвалі строку від ТОВ «МЛГЗ» в особі директора Субботіної О.В. надійшла заява про усунення недоліків, в якій заявник просить вважати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2007 року по справі № 4012/07 та поновити його; прийняти до розгляду уточнену апеляційну скаргу, додану до заяви.

На обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження зазначено, що товариство не було обізнано про розгляд позовної заяви ОСОБА_1 та фактично не приймало участі у розгляді справи. ОСОБА_2 призначено на посаду директора ТОВ «МЛГЗ» 02 липня 2020 року. 16 липня 2020 року її допитано як директора ТОВ «МЛГЗ» слідчим Центрального відділу поліції м. Маріуполя у досудовому провадженні кримінальної справи, відкритої за фактом розливу соляної кислоти за ч. 1 ст. 239 КК України. Під час допиту від службових осіб стало відомо, що будівля «А-2» по АДРЕСА_1 належала товариству та потім право власності на неї було зареєстровано за ОСОБА_1 . В архіві ТОВ «МЛГЗ» дані відомості були відсутні. Лише після розшуку старих витягів з реєстрів прав власності на вказану будівлю стало відомо про існування справи № 2-4012/07.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 вересня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «МЛГЗ» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2007 року.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року задоволено касаційну скаргу ТОВ «МЛГЗ» та скасовано ухвалу Донецького апеляційного суду від 11 вересня 2020 року, справу №2-4012/07 передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційна скарга ТОВ «МЛГЗ» залишена без руху, заявнику запропоновано надати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням логічних та зрозумілих причин його пропуску.

29 липня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання адвоката Ботман О.О., яка діє від імені та в інтересах ТОВ «МЛГЗ» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2007 року.

В заяві зазначено, що товариство не було обізнано про розгляд позовної заяви ОСОБА_1 та фактично не приймало участі у розгляді справи. ОСОБА_2 призначено на посаду директора ТОВ «МЛГЗ» 02 липня 2020 року. 16 липня 2020 року її допитано як директора ТОВ «МЛГЗ» слідчим Центрального відділу поліції м. Маріуполя у досудовому провадженні кримінальної справи, відкритої за фактом розливу соляної кислоти за ч. 1 ст. 239 КК України. Під час допиту від службових осіб стало відомо, що будівля «А-2» по АДРЕСА_1 належала товариству та потім право власності на неї було зареєстровано за ОСОБА_1 . В архіві ТОВ «МЛГЗ» дані відомості були відсутні. Лише після розшуку старих витягів з реєстрів прав власності на вказану будівлю стало відомо про існування справи № 2-4012/07.

Крім цього, адвокат відповідача зазначає, що в порушення процесуального закону, на адресу заводу не направлялись копії процесуальних документів у справі, а саме: копія ухвали про відкриття провадження та копія рішення суду у справі. Відповідач був позбавлений можливості захистити свої майнові права вчасно.

Адвокат Ботман О.О. звертає увагу суду, що наявні в матеріалах справи пояснення ТОВ «МЛГЗ» підписані директором Буглак В.А., який не мав повноважень на підписання заяви про визнання позову. Зазначений документ не містить дати та номеру, директор підприємства не мав повноважень одноосібно приймати такі рішення, оскільки ціна позову перевищувала 50% розміру статутного фонду підприємства.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подане ТОВ «МЛГЗ» клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 353 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до п.п.13 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII, який набрав чинність 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, вказане рішення підлягає оскарженню у строк, передбачений ч. 1 ст.294 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі «Дія 97» проти України», заява № 19164/04, від 21 жовтня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від суду вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

В даному випадку апеляційному суду заявником не надано логічного та зрозумілого пояснення причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, яке ухвалено понад 10 років тому, та набрало законної сили, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» в особі директора було обізнано про розгляд даної справи, не заперечувало проти задоволення позовних вимог, що підтверджується матеріалами справи та просив розглянути справу без участі представника відповідача (а.с. 37,38).

Наявне в матеріалах справи на а.с. 37 клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «МЛГЗ» підписано директором, від імені юридичної особи та завірено печаткою підприємства.

Доводи апелянта про те, що пояснення про згоду з позовними вимогами та клопотання провести засідання без участі представника товариства ТОВ «МЛГЗ» нібито за підписом директора ТОВ «МЛГЗ» Буглак В.А. були підроблені та вручені судді в судовому засіданні, не підтверджено належними та допустимими доказами, а ґрунтуються лише на припущеннях особи, яка подає апеляційну скаргу.

Вказане свідчить про обізнаність ТОВ «МЛГЗ» про розгляд судом вказаної справи.

Клопотання про поновлення строку обґрунтовано виключно посиланням на те, що заявник не знав про існуюче рішення місцевого суду, тому оскаржити його не мав можливості. Проте такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються зібраними у справі доказами, тому доводи в цій частині є неаргументованими.

При цьому, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

ЄСПЛ керується «принципом правової визначеності», який вимагає, щоб «остаточне рішення суду не ставилося під питання». Це означає, що суд та інші органи державної влади після ухвалення остаточного рішення не мають права на звернення щодо перегляду рішення суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини) передбачено обов`язок мотивувати судове рішення про поновлення пропущених строків на оскарження. Зокрема, Європейський суд з прав людини спеціально і однозначно висловився стосовно того, що національний суд зобов`язаний мотивувати поновлення строку на оскарження і пересвідчитись, що підстави для поновлення строку виправдовують втручання у принцип res judicata (параграф 47 рішення у справі «Устименко проти України», параграф 41 рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, відповідно до параграфа 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata. Як зазначено вище, окрему увагу ним було приділено випадкам, коли судді поновлювали строк без надання будь-яких додаткових пояснень про «поважні причини».

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані («Перетяка та Шереметьєв проти України» № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого Королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

З огляду на викладене, колегія судді дійшла висновку, що наведені ТОВ «МЛГЗ» в заяві про поновлення строку причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2007 року не можна визнати поважними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Згідно до ч.4 ст. 358 ЦПК України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду від 11 вересня 2020 року, що скасована Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року, оригінал апеляційної скарги повернуто заявнику ТОВ «МЛГЗ», отже, на теперішній час, в матеріалах скарги міститься лише копія апеляційної скарги, вилучення та повернення якої заявникові не вважається необхідним.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 вересня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Маріупольський лікеро-горілчаний завод» про визнання права власності на нерухоме майно, зведене самовільно.

В порядку ч. 4 ст. 358 ЦПК України, копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження направити всім учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді В.М. Барков

С.А. Попова