КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 09.09.2011 року у розмірі 51 929 грн. 63 коп. станом на 10.12.2020 року та судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 09.09.2011 року ОСОБА_1 підписав з банком Анкету-заяву, відповідно до якої йому було видано кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також, зазначає, що підписуючи вказану Анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» й «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (надалі - Договір).

При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання відповідачем Договору від 05.02.2019 року є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Разом з тим, вказує, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 10.12.2020 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 51 929 грн. 63 коп., з яких: 41 906 грн. 74 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 022 грн. 89 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 41 906 грн. 74 коп. та судовий збір у розмірі у розмірі 1 831 грн. 89 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 70-74).

В апеляційній скарзі, позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, встановивши факт надання відповідачу кредитних коштів, не мав жодних підстав відмовляти у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам, адже своїми підписами у Довідці про умови кредитування сторони належним чином узгодили обставини та відповідний розмір відсоткової ставки.

При цьому, як вбачається зі змісту скарги, фактично позивач оскаржує лише судове рішення в частині відмови у стягнення процентів та погоджується з рішенням в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту (а.с. 76-81).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 92, 93).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2021 року справу призначено до апеляційного розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи (а.с. 94, 95).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише позивачем і фактично лише в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що в порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору від 09.09.2011 року та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує у повному обсязі та станом на 10.12.2020 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 51 929 грн. 63 коп., з яких: 41 906 грн. 74 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 022 грн. 89 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору з відповідачем АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви анкету-заяву відповідача, паспорт споживчого кредиту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, довідку про умови кредитування, виписку по рахунку, довідку про видані картки та довідку про зміну умов кредитування.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.09.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ «Приватбанк», в якій зазначено, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

Також, у вказаній анкеті-заяві відповідач своїм підписом погодився, що зі змінами до Умов та правил, які вносяться банком, він буде регулярно ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.

23.12.2017 року відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту), в якій зазначено наступне: процентна ставка у межах пільгового періоду (0,01 % річних); процентна ставка за межами пільгового періоду (43,2 % річних); процентна ставка, що застосовується при невиконанні зобов'язання щодо повернення кредиту (86,4 % річних).

При цьому, своїм підписом у Довідці про умови кредитування відповідач підтвердив, що він отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних ним умов кредитування.

Отже, підписавши довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2019 року по справі № 467/555/19, враховуючи, що шляхом ознайомлення відповідача під підпис з паспортом споживчого кредиту між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Однак, суд першої інстанції під час оцінки письмових доказів не взяв до уваги відомості, зазначені в Анкеті-заяві та довідці про ознайомлення із умовами кредитування, та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку процентів з огляду на начебто їх не погодження сторонами договору.

У свою чергу, згідно з розрахунком заборгованості відповідача за кредитним договором від 09.09.2011 року, який є чітким, повним та розгорнутим по окремих категоріях, за відповідачем станом на 10.12.2020 року обліковується заборгованість за договором у загальному розмірі 51 929 грн. 63 коп., з яких: 41 906 грн. 74 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 022 грн. 89 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність у відповідача заборгованості у вищенаведеному розмірі, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вищевстановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджується факт правомірності нарахування банком процентів та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за простроченими відсотками у розмірі 10 022 грн. 89 коп.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення у цій частині про задоволення вказаних позовних вимог.

Водночас, слід наголосити, що визначений судом першої інстації розмір заборгованості позивачем не оскаржується, оскільки апеляційна скарга не містить доводів на його спростування.

При цьому, оскільки судом першої інстанції стягнуто судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, та, як наслідок, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" слід достягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 438 грн. 11 коп. та стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн. 00 коп.

Також, слід зазначити, що з урахуванням положень п. 3 ч. 6 ст. 19 та п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість по прострочених процентах за кредитним договором № б/н від 09 вересня 2011 року у розмірі 10 022 (десять тисяч двадцять дві) грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 11 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 41 906 (сорок одна тисяча дев'ятсот шість) грн. 74 коп. та судового збору у розмірі 1 831 (одна тисяча вісімсот тридцять одна) грн. 89 коп. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська