Справа № 128/2616/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08.09.2021 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Кобенді Ю.О.,

без участі: сторін , їх представників та третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою та підписаною її представником - адвокатом Маліцькою Іриною Олексіївно до АТ «Альфа - Банк» «про визнання недійсним кредитного договору», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2020 до Вінницького районного суду Вінницької області надійшла вищевказана позовна заява, яку представником позивача умотивовано тим, що 28.11.2007 між ОСОБА_1 та Акціонерним КБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» укладено генеральний договір №050/27-386 (далі - кредитний договір). Вказує, що з кредитного договору слідує, що кошти були надані в споживчих цілях фізичній особі, яка не пов`язана з підприємницькою діяльністю, тобто даний кредитний договір за своєю природою є договором споживчого кредиту. Зазначає, що пунктом 1. Договору передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у гривнях та / або доларах США, Євро, в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентом за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на дату укладання Договору 32 000 доларів США. Вказує, що пунктом 3 Договору передбачено, що кредитування здійснюється протягом періоду з 28.11.2007 по 27.11.2017 року включно. Додатковою Угодою № 050/27-387 До Генерального договору про здійснення кредитування № 050/27-386 від 28 листопада 2007 року Сторони домовились про наступне: відповідно до Основних положень Генерального договору Кредитор надає Позичальнику Кредит ..., зі сплатою 13,5 процентів річних та комісії, види та розміри яких визначені в п. 6 цієї Додаткової угоди, в межах максимального ліміту заборгованості до 32 000 тисяч доларів США. Зазначає, що пунктом 6 Додаткової угоди передбачено, що позичальник сплачує Кредитору наступні комісії: 6.1. За оформлення кредитної справи - 0, 99 % від суми кредиту, загальна сума мін. 200 грн., мах. 5000 грн.; 6.2. за оформлення додаткової угоди до цієї додаткової угоди та/або договору забезпечення за ініціативною клієнта - 0, 2%. Додатковою угодою № 050/27-437 від 21 жовтня 2008 року Сторони з 21.10.2008 року домовились пункт 6, п.6.3 викласти в наступній редакції: 6.3.введення додаткової комісії «Ведення кредитної справи» в розмірі 1% річних. Вказує, що в позивача відсутній графік погашення кредиту, в якому має бути детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, не зазначено щомісячну суму погашення тіла кредиту, відсотків, що є грубим порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Вважає, що такий кредитний договір прямо суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин), яким передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача (п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 11), і розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007р. за №541/13808. Зазначає, що на час укладення вказаних угод між ОСОБА_1 та банком, банком неналежним чином виконано обов`язки, як особи, що надає фінансові послуги, а саме, - всупереч приписам Закону України «Про захист прав споживачів» позивачу не було надано належних та зрозумілих розрахунків вартості кредиту, що призвело до того, що позивач не міг надати реальної оцінки доцільності отримання для себе такої фінансової послуги, та отримав від банку вказані кредити, в той час, коли дійсні умови кредитування у наступному виявилися для - позивача незрозумілими та неприйнятними. Вказує, що банк не повідомляв позивача про умови споживчого кредитування, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (графік погашення кредиту); податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зазначає, що відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі належної повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, та замість того, надана позивачу інформація про зазначені обставини кредитування виявилась недостовірною, такою, що ввела позивача в оману щодо істотних умов правочин. Вказує, що з оспорюваного кредитного договору вбачається, що позичальник зобов`язався в день укладення цього договору сплатити кредитору комісію за оформлення справи та відкриття позичкового рахунку в розмірі 0, 99 процентів від суми кредиту по курсу НБУ, шляхом внесення коштів готівкою в касу кредитора або шляхом перерахування кощтів. Вважає, що комісія за відкриття позичкового рахунку та оформлення кредитної справи у розмірі 0, 99 % від суми кредиту та комісія у розмірі 0, 5 % від початкової суми кредиту за касове обслуговування, є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконними в силу ч.5 ст. 11, ч.ч.1, 2, 5, 7 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також, вважає, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Вказує, що на вимоги про визнання недійсним договору поширюється загальна позовна давність, яка згідно ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки. З посиланням на роз`яснення п.28 ПП ВСУ №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вказує, що позивач не є фахівцем з споживчого кредитування, а є споживачем фінансових послуг, немає спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг), а тому не могла під час підписання договору та його часткового виконання знати про порушення її права, як споживача, та про невідповідність дій Банку та підписаного кредитного договору вимогам чинного законодавства, а довідалася лише після остаточного рішення про стягнення заборгованості від 11.12.2018 та після звернення до фахівця-економіста про невідповідність умов договору реальним розрахункам заборгованості. Оскільки строк дії кредитного договору відповідно до п.3 договору встановлено до 27.11.2017, а тому вважає, що позивач в межах загального трирічного строку звернулася до суду за захистом своїх порушених прав, від дня, коли довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Просить суд визнати недійсним Генеральний договір № 050/27-386 від 28.11.2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року на підставі рішення щодо припинення Укрсоцбанк шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа Банк».

07.12.2020 на адресу суду від представника АТ «Альфа-Банк» Михніцького Г.Ю. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.49-51), в якому він просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовної заяви, виходячи з такого. Вказує, що згідно умов Кредитного договору позичальник отримав кредит в сумі 32 000,00 доларів США., під 13, 5% річних з кінцевою датою погашення 27.11.2017 р. В Кредитному договорі (Додатковій угоді) зазначена сума кредиту, момент видачі кредиту та погашення кредиту ( п. 1 -5 Додаткової угоди та пункти 1; 3; аб. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Річна процентна ставка передбачена у первинній редакції Кредитного договору у визначеному Кредитним договором ( п. 1 додаткової угоди та п. 5 аб. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ). Передбачається сукупна вартість кредиту. Перед укладанням договору позичальницю було повідомлено про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки між пропозиціями та ін. Зазначає, що крім того, у Кредитному договорі містяться наступні дані. Пунктом 2.1. Кредитного договору (Генерального договору) передбачається забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору. Пунктами 2-3, 5 Додаткової угоди та пунктами 1-7, 3.1.-3.3. ст. 3 Генеральної угоди (Кредитного договору) передбачається порядок видачі кредиту із посиланням на цілі кредиту. Відповідно до пункту 4.1. Додаткової угоди та пунктами 1-7, 3.6.-3.8. ст. 3 Генеральної (Кредитного договору) прописується порядок нарахування та сплати процентів та комісій. Пунктом 3.10. ст. 10 Генерального договору передбачена черговість зарахування коштів здійсненні платежів. Підпунктом 6.1 Додаткової угоди передбачені комісії по Кредитному договору із чітким розміром - описом за що саме. З посиланням на ч. 12 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» вказує, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Зазначає, що кредитним договором передбачені назва кредитодавця та його місцезнаходження, тобто зі сторони банку повністю дотримано ЗУ «Про захист прав споживачів». З посиланням на аб. 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діє з 13.01.2006) зазначає, що в договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Вважає, що кредитний договір містить всі умови, передбачені аб. 3 ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому вказує, що посилання позивача на порушення законодавства про захист прав споживачів не відповідають дійсності. Вказує, що в абз 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на дату укладання договору передбачено, що про зміну процентної ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. В свою чергу п.п. 3.11. 1 Генерального договору (Кредитного договору) передбачено, що про намір змінити розмір процентів кредитор позичальнику не пізніше ніж за 10-ть календарних днів до початку її введення. Зазначає, що кредитний договір не містить жодних ознак несправедливості, передбачених ч.5 ст. 11 та ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинною на дату укладання кредитного договору. Щодо посилання позивача на ст. 230 ЦК України (обман) вказує, що позивачем не зазначено в чому саме полягає обман, а просто відбувається посилання на обман, жодного обману зі сторони банку не було і жодних доказів такого позивач не надав. Вважає, що позивачем фабрикуються підстави для оскарження кредитного договору. Крім того, 07.12.2020 представником відповідача разом із відзивом подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.48), відповідно до якої він просить суд застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності у три роки та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що кредитний договір із позивачем було укладено 28.11.2007, про що позивачу було відомо, оскільки укладався договір, позовна заява ж датується 23.09.2020, тобто позивачем пропущений строк позовної давності для подання до суду відповідного позову.

02.09.2021 в судове засідання сторони, представник позивача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору повторно не з`явилися. При цьому, представник позивача - адвокат Маліцька І.О., попередньо, надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, просить задовільнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, згідно з розрахунком на день ухвалення рішення. Представник відповідача - адвокат Михніцький Г.Ю. також надав суду заяву, просив розгляд справи провести без його часті, заперечує щодо задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася судом, заяв про відкладення до суду не подала; повторно не повідомила суд про причини своєї неявки. Суд, виходячи з наведеного , вважає за можливе розглянути справи у відсутності не з`явившихся осіб.

Вивчивши позов, відзив на позов, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволенні, виходячи з наступного. Судом установлено, що 28.11.2007 у м. Вінниця між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено генеральний договір №050/27-386, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у гривнях та/або доларах США, Євро, в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на дату укладення цього договору 32 000, 00 доларів США, надалі - «Ліміт кредитування» на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, а позичальник зобов`язується повернути кредит у строки та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, сплатити проценти у розмірі, що визначатиметься у додаткових угодах до цього договору, а також сплачувати комісії у розмірі та у порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в додаткових угодах до цього Договору та є його невід`ємною частиною договорі, надані - «Тарифи». Кредитування за цим Договором здійснюється протягом періоду з 28.11.2007 по 27.11.2017 включно.

Конкретні умови кредитування, а саме: сума, мета та строк Кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення Кредиту та спосіб надання кредиту визначаються згідно з додатковими угодами, що укладаються між сторонами, є невід`ємними частинами цього договору, та не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим договором. Також до загальних умов кредитування, визначених у даному договорі входять: мета, сума і строк кредиту, види забезпечення зобов`язань позичальника, умови і порядок надання та погашення кредиту, сплати процентів, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін, звільнення від відповідальності, врегулювання спорів та прикінцеві положення. Даний договір підписано сторонами (а.с.28-30). Виконання зобов`язань позичальника за даним договором забезпечується іпотечним договором від 28.11.2007, з майновим поручителем ОСОБА_2 , предметом іпотеки є земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - 602:003:0061, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, плоша - 0,1500 га. Згідно п.1.3 договору іпотеки, заставна вартість предмету іпотеки, за згодою сторін становить 231 940 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ на день укладення цього договору (505 грн. за 100 доларів США) становить 45 928, 71 доларів США 00 центів (а.с.62-64).

28.11.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №050/27-387 до Генерального договору про здійснення кредитування №050/27-386, згідно якої відповідно до основних положень Генерального договору кредитор надає позичальнику кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії окремими частинами («транш»), зі сплатою 13, 5 % процентів річних та комісій, види, розміри та строки сплати яких визначені в п.6 цієї Додаткової угоди, в межах максимального ліміту заборгованості до 32 000, 00 доларів США включно, з наступним наданням траншів кредиту: 1.1. листопад-грудень 2007 року - 32 000, 00 доларів США 00 центів; 2.2. кредит надається на поточні потреби. Відповідно до п.4 даної додаткової угоди, погашення кредиту здійснюється частинами у валюті кредиту в сумі не менше, ніж 280, 70 доларів США 70 центів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 в Вінницькій обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», щомісячно до 5 числа, починаючи з червня 2008 по листопад 2017 (включно) та з кінцевою датою погашення кредиту до 27.11.2017 в сумі 280, 90 доларів США 90 центів. Відповідно до п.4.1, сплата відсотків за користування кредиту здійснюється у валюті кредиту на рахунок № НОМЕР_2 ВОФ АКБ «Укрсоцбанк» щомісячно до 5 числа включно місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти. Згідно п.6 позичальник сплачує кредитору наступні комісії: 6.1. за оформлення кредитної справи - 0, 99 % від суми кредиту (ліміту кредитної лінії за договором), загальна сума по комісіях повинна складати мін. 200 грн., макс. - 5000 грн; 6.2. оформлення додаткової угоди до цієї додаткової угоди та/або договору забезпечення за ініціативи клієнта - 0, 2 % (макс. 500 грн.): від суми нового максимального ліміту заборгованості за кредитною лінією (в разі оформлення додаткової угоди до цієї додаткової угоди в зв`язку зі зміною розмірів максимального ліміту кредитування); від суми заборгованості на день підписання додаткової угоди до цієї додаткової угоди. Дана угода підписана сторонами, та відповідно до п.9 набуває чинності з моменту її підписання та скріпленням відбитком печатки ю.о. та діє до повного виконання зобов`язань, що з неї випливають (а.с.54). 21.10.2008 між сторонами укладено додаткову угоду №050/27-437 до додаткової угоди №050/27-387 від 28.11.2007 Генерального договору №050/27-386 від 28.11.2007, відповідно до якої сторони домовилися з 21.10.2008 доповнити п.6, п.6.3 виклавши його в наступній редакції: «п.6.3. Введення додаткової щомісячної комісії «Ведення кредитної справи» в розмірі 1, 0% річних. Сплачується у національній валюті щомісячно до 5 числа місяця наступного за місяцем, в якому комісія нарахована (платіжним дорученням або меморіальним ордером». Всі інші умови Додаткової угоди №050-27-387 від 28.11.2007 не порушені даною Додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання. Дана угода підписана сторонами (а.с.31). Крім того, представником позивача долучено розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором №050/27-387 від 28.11.2017 станом на 04.06.2020 (а.с.66-70). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 525 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 229 ЦК України встановлено, що в разі, коли особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору, нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. І стотними умовами кредитного договору, які регламентовано ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, є: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання/ неналежне виконання умов договору. Так, зі змісту оспорюваного кредитного договору судом установлено, що в ньому визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту та на запропоновані банком умови, що свідчить про беззаперечне прийняття позивачем таких умов, оскільки будь-яких заперечень позивачем ні до генерального договору №050/27/386 від 28.11.2007, ні до додаткових угод № 050/27-387 та № 050/ 27-437 висловлено не було, жодних претензій щодо неточності чи незрозумілості умов договору не заявлено; договір та додаткові угоди підписано позивачем. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 в справі №6-94цс13). Позивачем ОСОБА_1 не надано суду будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів існування обставин, які могли б потягнути за собою визнання договору недійсним та доказів, які б свідчили про порушення сторонами вимог ст. ст. 203 , 215 ЦК України.

Також, позивач вказує, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження введення її в оману; доводи позивача про те, що кредитор приховав від неї повну та достовірну інформацію про умови кредитування, які вона мала би розуміти, підписуючи кредитний договір, спростовуються матеріалами справи. Встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Суд вважає, що спірний кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства України, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованим, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Оскільки суд відмовив у задоволені позову по суті за необґрунтованістю, тому клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає розгляду судом.

Також , суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 263-268, 273 ЦПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.Б. Саєнко