Справа № 306/612/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лишенко Наталія Сергіївна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Ганчак Л.Ф., за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення строкового земельного сервітуту та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення строкового земельного сервітуту та зобов`язання вчинити певні дії. Позов мотивували тим, що вона являється власником будинку АДРЕСА_1 з належними до нього надвірними будівлями та спорудами та власником земельної ділянки на якій розташований будинок. Власниками суміжної земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_2 являються відповідачі. У зв`язку з проведенням ремонту належного їй будинку, в неї виникла необхідність в утепленні стіни будинку, встановлення водостічної труби, встановлення шаблону зі сторони відповідачів. Із-за не утеплених стін та відсутності шаблону, в холодну пору року відчувається значна тепловтрата, відсутність водостічних труб призводить до відмокання цоколя будинку та зумовлює його руйнацію, виникнення грибка. На неодноразові звернення до відповідачів з проханням надати доступ та можливість провести роботи з утеплення, штукатурки та пофарбування тильної сторони будинку, встановлення шаблону, водостічних труб та снігозатримувачів, відповідачі відмовляють. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.01.2020 встановлено земельний сервітут на право влаштування будівельних риштувань для проведення утеплення тильної сторони буд. АДРЕСА_1 у дворогосподарстві відповідачів розміром 50 см вздовж стіни будинку 18,41 м. Однак під час розгляду справи в суді, була відсутня технічна документація на будинок з господарськими будівлями та спорудами відповідно до якого загальна довжина житлового будинку становить 27,80 м. Відповідачі перешкоджали в проведенні робіт з утеплення будинку в повному обсязі, мотивуючи тим, що земельний сервітут за рішенням суду встановлений на 18,41 м.

Враховуючи зміну позовних вимог ОСОБА_3 просила встанови безоплатно строково земельний сервітут протягом одного року з дня набрання рішення законної сили через земельну ділянку у дворогосподарстві відповідачів шириною 50 см, починаючи від суміжної межі між дворогосподарством АДРЕСА_1 та №2 довжиною 27,80 метрів від початку центральної вулиці до кінця надвірних будівель і споруд належних до житлового будинку АДРЕСА_1 на право влаштування будівельних риштувань для проведення утеплення і оздоблення тильної (задньої стіни) будинку АДРЕСА_1 , улаштування шаблону та водостічних труб.

Зобов`язати відповідачів та членів їх сім"ї не чинити перешкоди у влаштуванні будівельних риштувань для проведення утеплення тильної (задньої стіни) будинку АДРЕСА_1 , улаштування шаблону та водостічних труб. Та зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди у встановленні огорожі по межі суміжних земельних ділянок.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.03.2020 позов задоволено частково.

Встановлено строковий земельний сервітут на період - протягом одного року з дня набрання рішення у даній справі законної сили - через земельну ділянку у дворогосподарстві ОСОБА_1 , ОСОБА_2 шириною 50см, починаючи від суміжної межі між дворогосподарством №4 та №2 довжиною 27,80 м від початку центральної вулиці до кінця надвірних будівель і споруд належних до житлового будинку АДРЕСА_1 на право влаштування будівельних риштувань для проведення утеплення і оздоблення тильної (задньої стіни) будинку АДРЕСА_1 , улаштування шаблону та водостічних труб.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членів їх сім"ї не чинити перешкоди у влаштуванні будівельних риштувань для проведення утеплення тильної (задньої стіни) будинку АДРЕСА_1 , улаштування шаблону та водостічних труб.

Позовну вимогу про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не чинити перешкоди у зрізанні гілок дерева (яблуні), що росте на подвір"ї будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відстані 1 м від стіни житлового будинку АДРЕСА_1 , які проникають на належну ОСОБА_3 земельну ділянку - залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1.ст.257 ЦПК України.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 681,60

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лишенко Н.С., оскаржили його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилаються на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що 24.09.2020 ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту і справу призначено до судового розгляд. Під час проведення підготовчого засідання сторона позивача не заявляла про зміну (уточнення) або збільшення позовних вимог, але в подальшому суд вирішує судовий спір по суті поза межами заявлених позовних вимог, при цьому жодним чином не мотивував таке рішення. Судом не було розглянуто питання (письмове клопотання) про зміну позовних вимог, а саме в частині строку встановлення земельного сервітуту, тому вважають, що відсутні будь-які підстави зміни позовних вимог. Поза увагою суду залишилися зауваження представника відповідачів щодо доказів які надано та підписано стороною позивача, а саме: акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, який не оформлено належним чином (відсутні підпис землевласника, спеціаліста МВК міської ради, дата документу); довжина земельної ділянки, зазначений на схемі розташування будівель та споруд не відповідає довжині земельної ділянки з кадастрового плану земельної ділянки. При цьому судом не встановлено фактичну довжину земельної ділянки (довжини будівлі) позивача; деякі копії документи не читаються та містять виправлення вручну, а судом не витребувано оригінали таких документи для огляду, хоча представником відповідачів неодноразово заявлялося про витребування оригіналів доказів.

Вказують, що вже тричі безкоштовно, пускаючи позивача до двору на проведення безкінечних робіт з влаштування будівельних риштувань для проведення утеплення і оздоблення тильної (задньої стіни) будинку АДРЕСА_1 , улаштування шаблону та водостічних труб, при цьому постійно терплять неподобство з боку позивача образи, сміття після робочих, пропажу речі і т.д.

В судовому засіданні відповідачами були заявлені умови згідно з якими вони, як власники земельної ділянки, надають доступ користуванням, але ці умови у рішенні не зазначені. Жодних умов які мають виконувати користувачі не наведено у рішенні, а ні вартість сплати за користування земельної ділянки, а ні термін перебування (день тижня, час), а ні умови користування. Враховуючи те, що суд розпорядився цілим участком на цілий рік, то таке рішення грубо порушує принцип матеріального права та підлягає скасуванню.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Вважає, що судом правильно встановлене фактичні обставини справи та задоволено позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.12-17) та є сусідкою з сім`єю ОСОБА_5 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Між сторонами існують неприязні відносини, про що свідчать неодноразові звернення до Свалявської міської ради. Непорозуміння стосувались щодо можливості здійснення утеплення стіни будинку позивачки зі сторони відповідачів та того, що дерево (гілки дерева) відповідачів росте близько під стіною будинку ОСОБА_3 з боку дворогосподарства відповідачів.

В зв`язку з тривалим не вирішенням питання про утеплення житлового будинку в добровільному порядку ОСОБА_3 вже звернулася до суду для встановлення земельного сервітуту, та рішенням Свалявського районного суду від 27.01.2020 такий було встановлено вздовж стіни будинку довжиною 18.41м. на період з 01.02.2020 по 31.03.2020 (а.с.31, 32).

Проте на теперішній час позивач просить встановити земельний сервітут на строк один рік по всій довжині будинку з господарськими будівлями і спорудами (27,80м.) для проведення робіт по утепленню будинку та облаштування будинку водостічними трубами. Між сторонами виник спір з приводу встановлення земельного сервітуту.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством передбачено встановлення земельного сервітуту для встановлення риштувань щодо проведення робіт по утепленню будинку та встановлення водостічних труб. Внаслідок встановлення земельного сервітуту необхідно зобов`язати відповідачів та членів їх родини не чинити перешкоди.

Проте, з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступних доводів.

Виходячи з поняття користування чужим майном, необхідно зазначити, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, ч. 1 ст. 401 ЦК України.

За правилами статті 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду, ч. 3 ст. 403 ЦК України.

Як передбачено в частинах 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Види права земельного сервітуту закріплені в статті 99 ЗК України, одним із таких видів є право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; (пункт ж цієї статті).

Також і частинами 3, 4 ст. 101 ЗК України передбачено, що власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.

Узагальнені висновки встановлення земельного сервітуту викладені в пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, обов`язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном за плату та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем.

Відповідно до частини третьої статті 81 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

Як слідує з відзиву на позовну заяву, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що з початком проведення будівельних робіт позивачкою, добровільно надали доступ до тильної стіни будинку позивачки. Даний доступ було надано на протязі достатнього часу, який би дозволив позивачці здійснити роботи по утепленню будинку, що нею і було зроблено та про це свідчать відповідні фото світлини. Проте, коли позивачка почала зловживати вільним доступом до тильної стіни свого будинку через земельну ділянку відповідачів, що проявилось у залишенні працівниками після робіт безладу, залишків будівельного сміття, здійснено витоптування огороду. А з боку відповідачки не послідувало жодних вибачень за вчинені такі дії, та не було навіть спроби запропонувати відповідачам здійснити компенсацію пошкодженого огороду. Замість того, щоб ОСОБА_3 звернулась до відповідачів з проханням надати їй платний строковий сервітут, вона почала звертатись в різні органи з приводу порядку користування суміжною земельною ділянкою. Через виникнення за таких обставин напружених відносин між сусідами, що були пов`язані з емоційними потрясіннями, ОСОБА_1 потрапив до лікарні з інсультом. З метою захисту законним прав та інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користування своєю власною земельною ділянкою і було вирішено в подальшому відмовити ОСОБА_3 у наданні безкоштовного сервітуту для задоволення її потреб та запропонування укладення договору платного користування на встановлений термін.

З досліджених колегією суддів матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_3 на виконання вимог статей 402, 403 ЦК України та статей 98, 101 ЗК України та з врахуванням ситуації, яка виникла в подальшому з суміжними землевласниками, зверталась з договором до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення платного строкового сервітуту, який би був здійснений способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він пропонується встановити.

Не містять матеріали справи доказів і того, що ОСОБА_3 пропонувала компенсацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період, коли останні добровільно погодились надати вільний доступ до тильної стіни будинку для здійснення утеплення, що призвело внаслідок таких дій до витоптування, пошкодження (обмеження у користуванні) частини огороду вздовж межі ділянки.

За обставинами справи відсутні випадки які б були передбачені законом щодо заборони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимагати від ОСОБА_3 плати за встановлення в інтересах останньої земельного сервітуту.

Виходячи з поняття права власності зазначеного в частині 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тільки власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ч. 1 ст. 317 ЦК України.

У статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 2). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7).

Частинами 1, 2 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з вимог даних законодавчих норм у контексті наведених обставин справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власники земельної ділянки не можуть бути примушені всупереч їх волі до укладення безкоштовного земельного сервітуту, коли вони проти цього заперечують через не запропонування їм з боку ОСОБА_3 оплати за такий , лише для того щоб задоволити права останньої як особи, яка має необхідність у встановленні такого земельного сервітуту, що в противному випадку призвело б до протиправного обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у здійсненні ними свого права власності.

Дійшовши висновку про необхідність встановлення строкового земельного сервітуту суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище норми матеріального права та не навів з врахуванням обставин справи мотивованого обґрунтування по встановленню сервітуту зважуючи на те, що відповідачі заперечували проти повторного безкоштовного встановлення сервітуту не забезпечивши балансу інтересів кожної сторони у даних правовідносинах.

Слід зазначити, що суд першої інстанції в супереч вимог процесуальних норм зобов`язав крім відповідачів не чинити перешкоди у здійсненні ремонтних робіт також і осіб (членів сім`ї відповідачів), які не брали участі у розгляді даної справи, так-як суд їх не залучав до розгляду в справі.

Стосовно подання представником позивачки в особі адвоката Вердієва І.К.-огли клопотання про уточнення позовної вимоги, колегія суддів зазначає таке.

Початково у позовній заяві від 20.05.2020 року ОСОБА_3 зазначено вимогу про встановлення безоплатного строкового земельного сервітуту на період з 15 вересня по 15 грудня 2020 року, а.с. 4.

Пунктом 2 частини 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. А в частині 3 цієї статті зазначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Частина 5 даної статті передбачає, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, а.с. 89.

Проте, 25 лютого 2021 року представник позивача, адвокат Вердієв І.К.-огли подав клопотання про уточнення однієї позовної вимоги, яка стосується строку встановлення земельного сервітуту, а саме, протягом одного року з дня набрання рішенням суду законної сили, а.с. 162-163.

Однак, представником позивача подано таке клопотання про уточнення позовної вимоги у супереч вимог п.2 ч.2 і ч.3 ст.49 та п.3 ч.2 ст.197 ЦПК України після закриття підготовчого провадження у справі, тоді як право на подання позивачем заяви про збільшення або зменшення розміру позовних вимог надано процесуальним законодавством до закінчення підготовчого засідання у справі. Після даної стадії позивач не вправі подавати будь-яку заяву, яка стосується збільшення або зменшення розмір позовних вимог.

За цієї обставини суд першої інстанції на виконання вимог ч. 2 ст. 222 ЦПК України повинен був залишити без розгляду клопотання представника позивача, адвоката Вердієв І.К.-огли, яке без поважних причин не було заявлено у підготовчому провадженні.

Проте, суд першої інстанції не тільки не залишив без розгляду таке клопотання, обмежившись при цьому лише приєднанням такого до матеріалів справи з вирішенням його в нарадчій кімнаті (а.с.168), а й у порушення вимог ч. 2 ст. 258 ЦПК України не вирішив подане представником позивача в особі адвоката клопотання, шляхом постановлення ухвали з цього питання.

Оскільки клопотання представника позивача, адвоката Вердієва І.К.-огли про уточнення позовної вимоги подано після закриття підготовчого провадження у даній справі з врахуванням того, що суд першої інстанції не постановляв ухвали з цього питання то на переконання колегії суддів відсутні підстави стверджувати, що у справі мали місце уточнення позовної вимоги. А тому, правомірними залишаються вимоги в тих межах, які зазначено в позовній заяві.

Позаяк станом на 05 березня 2021 року день ухвалення рішення суду, позовна вимога про встановлення безоплатного строкового земельного сервітуту на період з 15 вересня по 15 грудня 2020 року втратила свою актуальність за спливом часу, то така позовна вимога також підлягає відхиленню.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів вважає, що пред`явлений наразі ОСОБА_3 позов не підлягає задоволенню, а відтак, рішення суду першої інстанції, у відповідності до підпунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, слід скасувати, прийнявши у справі постанову про відмову в задоволенні позову.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Лишенко Наталія Сергіївна, задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року, скасувати та постановити у даній справі постанову про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тексту постанови суду складено 23 липня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: