Єдиний унікальний номер справи 183/605/21
Провадження № 2/183/2029/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання - Власко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , в обґрунтування якого посилався на те, що за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року у справі № 183/6542/15, провадження № 2/183/3517/15, з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. 21 липня 2018 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тож, після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, а саме з 2018 року, сімейний стан позивача змінився, у зв`язку з чим відповідно змінився і його матеріальний стан, оскільки й дружина, й дитина від другого шлюбу також потребують його матеріального забезпечення. Крім того, позивач зазначає, що на його утриманні також перебуває його матір, пенсійного віку, та рідна сестра - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є інвалідом дитинства першої групи, без строку.

Після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 , за усною домовленістю з нею, позивач щомісяця сплачував аліменти на утримання старшого сина у розмірі 1/4 частини доходу, шляхом грошових переказів на картку відповідача, жодних претензій матеріального характеру відповідач не мала. Проте, 26 січня 2021 року позивач дізнався про те, що ОСОБА_2 звернулася до Новомосковського міськрайонного відділу ДВС із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим, 11 січня 2021 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження (ВП №64077813) та проведено перерахунок заборгованості, яка станом на 01 лютого 2021 року склала 35 783,00 грн.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року у справі № 183/6542/15 (провадження № 2/183/3517/15) на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку, щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - на 1/6 частину від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді від 08 лютого 2021 року позовну заяву позивача ОСОБА_1 було залишено без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків його позовної заяви (а.с. 30-31), що було зроблено представником позивача - 10 лютого 2021 року (а.с. 37-38). Ухвалою судді від 12 квітня 2021 року постановлено про відкриття провадження у справі з її розглядом за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с. 45).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Олійник О. А. підтримала позовні вимоги позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, просила суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, вважає, що немає підстав для зменшення розміру аліментів. Зазначила, що наявність у позивача дружини та іншої дитини не є перешкодою для сплати ним аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі, визначеному судом, оскільки його дружина, наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та отримує матеріальну допомогу від держави, разом з тим, вказала на те, що позивачем не було надано суду жодного доказу щодо перебування на його утриманні його матері-пенсіонерки та сестри, яка є інвалідом дитинства, тож твердження позивача про їх утримання є цілком недоведеним. Додала, що у зв`язку зі зміною сімейного стану позивача, їх спільна з позивачем дитина не повинна бути обмежена в праві на належне її утримання та забезпечення.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення представника позивача, а також відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом установлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 14). Дитина проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року у справі № 183/6542/15 (провадження № 2/183/3517/15) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15).

Як убачається з матеріалів справи, 21 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , про що Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис № 271 та видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 21 липня 2018 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на " ОСОБА_2 " (а.с. 9).

У шлюбі з ОСОБА_4 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, засвідчену копію якого було надано позивачем до суду (а.с. 10).

Згідно з довідкою № 16 від 22 січня 2021 року, виданою Товариством з додатковою відповідальністю "Новомосковське автотранспортне підприємство", завірену копію якої було надано позивачем до суду, установлено, що ОСОБА_1 дійсно працює у ТДВ "Новомосковське АТП" на посаді водія автотранспортних засобів з 31 серпня 2018 року згідно з наказом № 120 від 30 серпня 2018 року (а.с. 18). Відповідно до довідки про доходи, виданої ТДВ "Новомосковське АТП", загальна сума доходів ОСОБА_1 за період з січня 2020 року до груденя 2020 року включно за винятком аліментів становить 47 221,62 грн. (а.с. 19).

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Разом з тим, статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді цієї категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі "Хант проти України" вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі "М.С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд зазначає, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, необхідно з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, змінилися сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на ті обставини, що позивач офіційно працевлаштований, окрім спільної з відповідачем дитини має на утриманні дружину та ще одну малолітню дитину від другого шлюбу, суд робить висновок про те, що наявні підстави, передбачені статтею 192 СК України для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, визначених за рішенням суду.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги позивача, судом ураховано також і те, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів перебування на його утриманні непрацездатної матері, пенсійного віку, та сестри, яка є інвалідом дитинства, а самі лише посилання позивача у позовній заяві на ці обставини не можуть бути прийняті судом як доказ, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з урахуванням наведених позивачем та установлених судом обставин справи, а також наданих позивачем доказів щодо зміни його сімейного та матеріального стану, керуючись при цьому принципом дотримання рівності прав усіх дітей, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року у справі № 183/6542/15, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частку від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року у справі № 183/6542/15, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частку від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 14 грудня 2021 року.

Суддя Г.Є. Майна