КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 522/4133/21
Провадження № 2/947/2684/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.,

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича, в якій, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд

визнати виконавчий напис №3000 від 29.08.2020 року вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем таким, що не підлягає виконанню;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на її - ОСОБА_1 користь безпідставно отримані за виконавчим написом №3000 вчиненим 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, під час примусового виконання виконавчого провадження №64407000 грошові кошти у розмірі 15 718,66 грн. та 20,31 доларів США;

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на її - ОСОБА_1 користь компенсацію завданої моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на її - ОСОБА_1 користь витрати на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 02.03.2021 року №58 у розмірі 20 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 26.05.2008 року між ТОВ «Український промисловий Банк» та нею - ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №335-013/ФКВ-08, за умовами якого їй було надано кредит в сумі 40 000,00 доларів США, що дорівнювало на той час 194 000,00 грн., які вона зобов`язалась повернути всю суму кредиту до 25.05.2015 року та сплачувати щомісяця відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних. Повертати кредитні кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом за договором вона зобов`язалась шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 476 доларів США по 20 число кожного місяця. Метою отримання кредитних коштів за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 було придбання автомобіля марки Toyоta Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий Банк» і нею - ОСОБА_1 було укладено договір застави, за умовами якого вона надала ТОВ «Укрпромбанк» в заставу автомобіль марки Toyоta Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

29.08.2020 року, як зазначає позивач, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було складено виконавчий напис №3000 щодо стягнення з неї - ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості у розмірі 1 502 700,00 грн. за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року, з яким вона ознайомилась 04.03.2021 року.

Позивач з вищевказаним виконавчим написом незгодна, вважає його протиправним, прийнятим з порушенням норм законодавства та таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з відповідною позовною заявою.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Ковтун Ю.І. від 25.03.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було передано за підсудністю до Київського районного суду міста Одеси, оскільки ч. 12 ст. 28 ЦПК визначено право позивача звернутися до суду за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, при цьому, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника, а адресою боржника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Київського району м. Одеси.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.04.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року було повернутоклопотання представника ОСОБА_1 адвоката Легенченко Олени Андріївни про забезпечення позову, подане по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»,за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2021 року було задоволено клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП №64407000, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем, на підставі виконавчого напису приватного нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича №3000 від 29.08.2020 року, до розгляду справи по суті.

19.05.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Легенченко Олени Андріївни до канцелярії суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, яку, у підготовчому засіданні 27.05.2021 року було прийнято до провадження.

Крім того, у підготовчому засіданні 27.05.2021 року за клопотанням представника позивача було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2021 року було витребувано у Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича належним чином завірені копії документів, що стали підставою вчинення виконавчого напису №3000 від 29.08.2020 року. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» належним чином завірені копії: документів, що стали підставою звернення для вчинення виконавчого напису №3000 від 29.08.2020 року та копії усіх документів поданих нотаріусу щодо вчинення виконавчого напису №3000 від 29.08.2020 року;документів, на підставі яких ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право на звернення щодо стягнення грошових коштів за виконавчим провадженням №64407000 (за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26.05.2008 року), у тому числі, але не обмежуючись: копії договорів (кредитних, застави, відступлення права вимоги, зміни сторони договору, тощо) у яких ОСОБА_1 є боржником, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» кредитором (стягувачем);актів приймання-передачі щодо передачі прав та документів на право стягнення з ОСОБА_1 будь-яких грошових коштів на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС»; повідомлення про заміну кредитора та заставодержателя та докази їх направлення та отримання ОСОБА_1 ; копії вимоги про сплату заборгованості та докази її направлення та отримання ОСОБА_1 ; копії документів на підтвердження наявності заборгованості (виписки по рахункам, довідки, тощо) ОСОБА_1 ; копії рішень та/або постанов суду, виконавчих листів з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

12.07.2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, однак він не приймається судом до уваги та судом не було його залучено до матеріалів справи, оскільки, в порушення п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, до відзиву не було надано документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи з описом вкладення.

У підготовчому засіданні 12.07.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 06.09.2021 року позивач не з`явилась, однак 06.09.2021 року її представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс»про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності суд не повідомив.

Треті особи - Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлені належним чином, у підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, письмові пояснення на позовну заяву не надали.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 26.05.2008 року між ТОВ «Український промисловий Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №335-013/ФКВ-08 на умовах повернення, строковості, платності, цільового використання грошових коштів у сумі 40 000,00 доларів США. ТОВ «Український промисловий Банк» виконав свої зобов`язання за договором кредиту і видав грошові кошти через касу банку ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 отримала кредитні кошти і використала їх за цільовим призначенням - придбала автомобіль.

На виконання зобов`язань за договором кредиту і договором застави, 26.05.2008 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» договір добровільного страхування автомобіля Toyоta Camry, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 на користь заставодержателя ТОВ «Український промисловий Банк» (страхова компанія погоджена з Заставодержателем, вигодонабувачем за цим договором було ТОВ «Український промисловий Банк»).

22 листопада 2008 року стався страховий випадок (викрадення транспортного засобу), про що ОСОБА_1 сповістила належним чином як страховика так і вигодонабувача - ТОВ «Український промисловий Банк».

Відповідно до умов договору добровільного страхування від 26.05.2008 року вигодонабувач - ТОВ «Український промисловий Банк» мав виключне право на отримання страхового відшкодування у розмірі заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2011 року по справі №2-796/2011 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Страхове товариство «Гарантія», ТОВ «Укрпромбанк», за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зобов`язання перерахувати суму страхового відшкодування та штрафних санкцій та зобов`язання прийняти платежі, було зобов`язав ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» сплатити ТОВ «Укрпромбанк» страхове відшкодування у розмірі 356224,34 грн., а ТОВ «Укрпромбанк» зобов`язано отримати 356224,34 грн. (з яких борг за кредитом 259179,44 грн., борг за прострочену частину кредиту 45756 грн., борг за відсотками 37979,23 грн., борг за комісією 3597,93 грн. та пеня 9711,57 грн.). Рішення набрало законної сили 08.02.2011 року.

Окрім того, у вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку з вказаних осіб на користь банку заборгованість за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року у сумі 666859,52 грн.

При цьому, ПАТ «Дельта Банк» зазначило, що 30.06.2010 року ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» уклали договір про передачу активів та кредитних зобов`язань,за умовами якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами (в тому числі і за договором №335-013/ФКВ-08 від 26.05.2008 року) та забезпечувальними договорами у відповідності до вимог ст. ст. 512,514,1077-1079,1082,1084 ЦК України. ПАТ «Дельта Банк» стверджував, що ОСОБА_1 не повернула банку кредитні кошти в сумі 439912,4 грн., не сплатила відсотки за користування кредитом в розмірі 212 522,32 грн., комісію за ведення кредиту в сумі 14424,8 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2015 року по справі №520/11662/14-ц, у задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено у повному обсязі та встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» не надав суду письмових доказів сповіщення ОСОБА_1 та її поручителів про відступлення ТОВ «Укрпромбанк» прав вимоги за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 і договорами поруки від 26.05.2008 року ПАТ «Дельта Банк», відсутні докази фінансового виконання ПАТ «Дельта Банк» зобов`язань за договором про відступлення прав вимог за кредитним договором. Суд також встановив, що правовідносини, що виникли між ПАТ «Укрпромбанк» і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі договору кредиту і договорів поруки припинились 28 січня 2011 року, що ПАТ «Дельта Банк» задоволення своїх вимог за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26.05.2008 року має отримати від ПАТ «Укрпромбанк». Рішення набрало законної сили 23.03.2015 року.

29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було видано виконавчий напис №3000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року, який укладений між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступник: ПАТ «Дельта банк») та ОСОБА_1 , правонаступником ПАТ «Дельта банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2268/К від 23.06.2020 за період з 23.06.2020 по 20.08.2020 року у розмірі 1 502 400,21 гривень та 300 гривень за вчинення виконавчого напису, загальна сума до стягнення 1502700,21 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича від 08.02.2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 3000, виданого 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В.

Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, в матеріалах виконавчого провадженнявідсутні будь-які докази переходу права вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» (у тому числі й переходу права вимоги від ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» та у подальшому до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року, так само як і відсутні докази повідомлення позивача про зміну особи кредитора, вимоги про погашення заборгованості за договором та доказів їх направлення та отримання позивачем.

Так, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2021 року, за клопотанням представника позивача, було витребувано у Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича належним чином завірені копії документів, що стали підставою вчинення виконавчого напису №3000 від 29.08.2020 року. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» належним чином завірені копії: документів, що стали підставою звернення для вчинення виконавчого напису №3000 від 29.08.2020 року та копії усіх документів поданих нотаріусу щодо вчинення виконавчого напису №3000 від 29.08.2020 року;документів, на підставі яких ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало право на звернення щодо стягнення грошових коштів за виконавчим провадженням №64407000 (за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26.05.2008 року), у тому числі, але не обмежуючись: копії договорів (кредитних, застави, відступлення права вимоги, зміни сторони договору, тощо) у яких ОСОБА_1 є боржником, а ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» кредитором (стягувачем);актів приймання-передачі щодо передачі прав та документів на право стягнення з ОСОБА_1 будь-яких грошових коштів на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС»; повідомлення про заміну кредитора та заставодержателя та докази їх направлення та отримання ОСОБА_1 ; копії вимоги про сплату заборгованості та докази її направлення та отримання ОСОБА_1 ; копії документів на підтвердження наявності заборгованості (виписки по рахункам, довідки, тощо) ОСОБА_1 ; копії рішень та/або постанов суду, виконавчих листів з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Однак, до теперішнього часу, ухвала суду виконана не була, витребувані судом документи на адресу не надходили.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» зі змінами та доповненнями (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 визнано незаконною та не чинною Постанову КМ України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: «1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання: ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу».

П. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору: б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Зобов`язано КМ України опублікувати резолютивну частину постанови суду при визнання незаконною та не чинною постанови КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року по справі №826/20084/14 касаційні скарги КМ України та ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14 залишено без змін.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2018 року по справі №826/20084/14 у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено відповідне судове рішення в силі.

Постановою Великої Палати Верховного Сулу від 20 червня 2018 року по справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року по справі №826/20084/14.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року № 92.

Таким чином, на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову КМ України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, пунктів 1, 2.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.

Отже, відповідно до діючого законодавства, вчинення виконавчого напису щодо стягнення заборгованості можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору.

Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:

- оригінал нотаріально посвідченої угоди;

- документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Судовим розглядом встановлено, що кредитний договір №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року було укладено в простій письмовій формі.

Таким чином, суд зазначає, що кредитний договір №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року на підставі якого було вчинено виконавчий напис не є нотаріально посвідченим, а тому у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. були відсутні повноваження та підстави на його вчинення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 29 січня 2019 року по справі №910/13233/17.

Отже, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів, вже не чинні.

Згідно до правової позиції Великої палати Верховного суду викладеної у постанові по справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Згідно правового висновку, викладеного у постановах Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17 та від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного суду від 02 липня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18).

Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Однак, як вбачається з кредитного договору №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року, кредит повинен був бути повернутий до 25 травня 2015 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Також, з розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та наданого приватному нотаріусу вбачається, що в ньому: не враховані кошти сплачені в рахунок погашення боргу; не здійснено детального опису та порядку нарахування визначених сум; не враховано рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2011 року по справі №2-796/2011 та Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2015 року по справі №520/11662/14-ц.

Докази того, що ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» надав нотаріусу первинний документ на підтвердження наявності заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнта банком здійснюється на підставі відповідного договору, укладеного між ними.

Тобто порядок, періодичність друкування форма надання виписок(у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту (п. 5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ 04.07.2018 № 75, далі - Положення № 75).

Первинний документ банку - це документ, який містить відомості про операцію, складається на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі) (пп. 14 п. 3 Положення № 75).

Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку корреспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.п. 61, 62 Положення № 75).

Наданий нотаріусу розрахунок заборгованості не є первинним документом, а фактично є довідкою про заборгованість боржника, із якої неможливо зрозуміти, коли у ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом, тощо.

За відсутності засвідченої банком виписки з особового рахунку боржника нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису. За таких обставин у нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною.

Згідно із приписами підпунктів 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Оскаржуваний виконавчий напис викладений повністю на спеціальному бланку, а не на оригіналі документа чи його дублікаті, що встановлює заборгованість, що вказує на порушення нотаріусом пп. 5.1. та 5.2. пункту 5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Також, кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року не передбачено право на звернення стягнення заборгованості шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса, що також підтверджує протиправність видання такого напису.

Відповідно до п. 4.3.8. кредитного договору №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року, у разі настання страхового випадку (за договором страхування заставленого майна) отримати страхове відшкодування для покриття суми заборгованості позичальника має право ТОВ «Укрпромбанк».

Згідно до п. 2.1. договору застави транспортного засобу ТОВ «Укрпромбанк» має право задовольнити свої вимоги по основному зобов`язанню (кредитному договору) за рахунок сум страхового відшкодування у разі знищення, пошкодження або зіпсування предмету застави.

22 листопада 2008 року стався страховий випадок (викрадення транспортного засобу), про що ОСОБА_1 сповістила належним чином як страховика так і вигодонабувача - ТОВ «Український промисловий Банк». Вказані обставини досліджені та встановлені в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2011 року по справі №2-796/2011.

В грудні 2009 року ТОВ «Укрпромбанк» звернулось з позовною заявою до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №2-796/2011). У вказаній справі ОСОБА_1 скористалась правом пред`явлення зустрічних позовних вимог та пред`явила зустрічний позов за яким просила стягнути з ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ТОВ «Укрпромбанк» страхове відшкодування у розмірі 356 224,34 грн., а ТОВ «Укрпромбанк» зобов`язати отримати 356 224,34 грн. (в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором).

Норма, закріплена у п. 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку, пов`язує початок обчислення строку, протягом якого може бути вчинено виконавчий напис, з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Отже, ТОВ «Укрпромбанк» скористалось своїм правом на примусове стягнення заборгованості за кредитним договором подавши позов по справі №2-796/201 у грудні 2009 року та саме з цього часу обчислюється строк протягом якого може бути вчинено виконавчий напис.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2011 року по справі №2-796/2011стягнуто з ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ТОВ «Укрпромбанк» страхове відшкодування у розмірі 356 224,34 грн., а ТОВ «Укрпромбанк» зобов`язав отримати 356 224,34 грн. (з яких борг за кредитом - 259179,44 грн., за прострочену частину кредиту 45 756 грн., за відсотками - 37979,23 грн., за комісією - 3597,93 грн. і пеня - 9711,57 грн.), що дорівнювало на момент винесення вказаного рішення суму заборгованості за кредитом у повному обсязі (з урахуванням процентів та інших виплат).

Отже, з моменту винесення вищевказаного рішення ТОВ «Укрпромбанк» мав право стягнення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором з ВАТ «Страхове товариство «Гарантія», а не з ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2015 року по справі №520/11662/14-ц було встановлено, що правовідносини, що виникли між ПАТ «Укрпромбанк» і ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі договору кредиту і договорів поруки припинились 28 січня 2011 року (дата винесення рішення по справі№2-796/20110) , що ПАТ «Дельта Банк» задоволення своїх вимог за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26.05.2008 року має отримати від ПАТ «Укрпромбанк».

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Київського районного суду м. Одеси з заявами про видачу виконавчого листа та пред`являла виконавчі листи щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь ТОВ «Укрпромбанк» за вказаним рішенням суду, втім, ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень.

Оспорюваним виконавчим написам з ОСОБА_1 стягнута заборгованість, яка склалася серед іншого з процентів за кредитним договором.

В той же час строк кредитування за договором №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року встановлено до 25 травня 2015 року, як свідчить усталена практика Великої Палати Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З наведеного випливає, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018року у справі №444/9519/12 і підтриманий у постановах Верховного Суду від 09.01.2019 року у справі №183/179/16, від 06.03.2019року у справі №216/750/16-ц, від 12.11.2018року у справі №404/162/17, від 03.10.2018року у справі №635/7285/14-ц, від 25.09.2018року у справі №915/765/17, від 07.08.2018року у справі №924/16/17.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-11 (№ 14-154цс18) встановлено, що «Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним поговором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився ... У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору».

Отже, на момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, оскільки доказом на підтвердження безспірності вимог може бути лише документ, яким боржник визнає суму заборгованості перед кредитором, однак нотаріус цього не перевірив.

Таким чином, кредитна заборгованість, у зв`язку з наявністю якої було вчинено оспорюваний виконавчий напис, не є безспірною.

Частиною 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Приписами ч. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Даний нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від І 5 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

У вказаній постанові також зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він с відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем. і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості. це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Видання виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17, від 01 вересня 2020 року по справі №201/4198/17а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц з подібних правовідносин.

Також Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 серпня 2020 року по справі №554/6777/17 зазначив, що у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Однак, ОСОБА_1 жодних повідомлень з боку ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» щодо усунення порушень чи письмових повідомлень про вчинення виконавчого напису не отримувала, внаслідок чого ОСОБА_1 не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису.

У постанові від 02 липня 2019 року по справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію щодо строку за зверненням до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, зокрема, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувана до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувана права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами.

Як вбачається з рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2011 року по справі №2-796/2011 заборгованість позивача у повному обсязі стягнута зі страхової компанії достроково (до 25 травня 2015 року), а тому відлік строку для звернення до нотаріуса і заявою про вчинення виконавчого напису обліковується саме з дати ухвалення даного рішення суду. Проте, виконавчий напис вчинено 29 серпня 2020 року, тобто після спливу трирічного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

З 28.01.2011 року (дати прийняття рішення) та 25.05.2015 року (дати повернення кредиту за кредитним договором) минуло більше ніж три роки, що саме по собі є підставою для відмови у видачі виконавчого напису.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, так як на час вчинення спірного виконавчого напису був відсутній факт безспірності суми заборгованості за кредитним договором, вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань позивач не отримувала, а сам виконавчий напис вчинений на підставі договору, який нотаріально не посвідчувався, поза межами строку позовної давності.

02.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем в рамках виконавчого провадження №64407000 було списано з особових рахунків ОСОБА_1 5228,20 грн., 20,31 дол. США, 10490,46 грн., що підтверджується дублікатами квитанцій, які наявні у матеріалах справи (а.с. 144-146).

Відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича від 12.05.2021 року за №2423, з ОСОБА_1 було стягнуто кошти у сумі 5228,20 грн., 520,56 грн. (20,31 дол. США), 10490,46 грн. та перераховано на користь ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС».

Враховуючи викладене, оскільки виконавчий напис №3000 від 29.08.2020 року вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, визнається судом таким, що не підлягає виконанню, відповідно, ОСОБА_1 має бути повернуто грошові кошти у сумі 5228,20 грн., 20,31 дол. США та 10490,46 грн., які були списані з її особових рахунків в рамках виконавчого провадження №64407000, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим Віталієм Олександровичем на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню, а тому позов в цій частині також є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 375/2051/18 (провадження № 61-11639ск19) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відтак, звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача на свою користь моральної (немайнової) шкоди в заявленому розмірі, позивач повинна не тільки довести порушення її особистих немайнових прав, а й надати суду докази заподіяння такої шкоди у визначеному розмірі.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що у зв`язку з вчиненням приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем виконавчого напису №3000 від 29.08.2020 року, приватним виконавцем було накладено арешт на грошові кошти боржника, на майно, що належить боржнику, на транспортний засіб, який належить боржнику, оголошено в розшук майно боржника, списано грошові кошти з особових рахунків боржника.

Вказані дії призвели до того, що позивачу було завдано моральної шкоди, яка пов`язана з переживаннями з причини накладення арешту на її майно, неможливістю користуватися належним їй транспортним засобом, неможливістю користуватися грошовими коштами, які знаходяться на її рахунках.

При цьому, суд враховує, що відповідно до постанови Верховний Суд від 12.11.2020 № 200/3452/17 (61-18790св19) спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом.

Враховуючи викладене, розмір моральної шкоди суд визначає у сумі 5 000,00 гривень, який на думку суду, відповідає вимогам розумності і справедливості.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

У наданій позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

02.03.2021 року між позивачем та АО «МІТРАКС ЮГ» було укладено договір про надання правничої допомоги №58.

Згідно з п. п. 5.2., 5.5. Договору про надання правової допомоги, гонорар за даним договором є фіксованим та складає 20 000,00 грн. Вартість Послуг та додаткові витрати Виконавця сплачуються Замовником у безготівковій формі у національній грошовій валюті - гривні на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 3 х (трьох) банківських днів з моменту відправлення Замовнику відповідного рахунку.

04.03.2021 року грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. за надання правової були сплачені ОСОБА_1 на користь АО «МІТРАКС ЮГ», що підтверджується квитанцією від 04.03.2021 року (а.с. 90).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь позивача підлягає 1 816 гривень 00 копійок витрат по сплаті судового збору та 454 гривні 00 копійок за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №3000 від 29.08.2020 року вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №335-013/ФКВ-08 від 26 травня 2008 року, який укладений між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступник: ПАТ «Дельта банк») та ОСОБА_1 , правонаступником ПАТ «Дельта банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №2268/К від 23.06.2020 за період з 23.06.2020 по 20.08.2020 року у розмірі 1 502 400,21 гривень та 300 гривень за вчинення виконавчого напису, загальна сума до стягнення 1502700,21 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти, отримані за виконавчим написом №3000 вчиненим 29.08.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем під час примусового виконання виконавчого провадження №64407000, у розмірі 15 718 (п`ятнадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 66 копійок, та 20 (двадцять) доларів 31 цент.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (місцезнаходження: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.