Справа № 524/4389/21
Провадження №2/524/2894/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (у власних інтересах інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В

У травні 2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_2 (у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом.

Зазначив, що він є власником Ѕ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору міни № 1178 від 27.03.2000 року, який зареєстрований у Кременчуцькому міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності у реєстровій книзі № 38 за реєстровим № 4256 від 05.04.2000 року.

У зазначеному будинку з червня 2000 року зареєстровані також сестра позивача - ОСОБА_2 та її діти - неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітній син ОСОБА_4 .

Вказав, що відповідачі не є членами його сім`ї, у червні 2017 року ОСОБА_2 разом з дітьми переїхала на постійне проживання до м. Києва та не проживають у спірному будинку з червня 2017 року по теперішній час, особисті речі в будинку відсутні, коштів на утримання будинку не сплачують, добровільно знятися з реєстрації не бажають.

Просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України, та стягути з відповідачів кошти у повернення сплаченого судового збору.

Ухвалою судді від 17 червня 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 07 вересня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, про що надав письмову заяву.

Відповідачі ОСОБА_2 (у власних інтересах інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 у судове засідання не прибули повторно з невідомих причин. Були належним чином повідомлені про час, дату та місце судових засідань шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Про причини своєї неявки суд не повідомляли.

Представник третьої особи Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у судове засідання не прибув, подали письмову заяву, відповідно до якої просили розглянути справу без участі представника адміністрації, при вирішенні справи покладались на розсуд суду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У ст. 406 ЦК України Сервітут припиняється у разі: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Судом достовірно встановлено, що Ѕ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору міни № 1178 від 27.03.2000 року, який зареєстрований у Кременчуцькому міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності у реєстровій книзі № 38 за реєстровим № 4256 від 05.04.2000 року.

З матеріалів справи також постає, що в зазначеному будинку зареєстровані сестра позивача - ОСОБА_2 та її діти - неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , який є повнолітнім.

Відповідач ОСОБА_2 та її діти - неповнолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , які не є членами сім`ї позивача, за місцем реєстрації фактично не проживають з 01 червня 2017 року. Факт тривалого непроживання відповідачів та її неповнолітньої дочки у кв. АДРЕСА_3 підтверджується актом від 14 квітня 2021 року складеного та підписаного сусідами позивача, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Окремий письмовий договір між сторонами у справі про встановлення сервітуту, конкретний порядок житлом не укладався.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та не надали суду належних та допустимих доказів на спростування позову.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідачів ОСОБА_2 , її неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_4 необхідно визнати такими, що втратили право користування спірним житловим приміщення оскільки не проживають у вказаному житловому приміщенні більше одного року.

Суд також врахував правовий висновок ВССУ викладений в ухвалі від 09 листопада 2017 року за № 598/1718/16-ц та правову позицію ВСУ у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Зокрема, ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі по 454 грн з кожного ( 2270 грн.:2).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 280-282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, ст. 391, 405, 406 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , неповнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі по 454 грн з кожного

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: - ОСОБА_2 (у власних інтересах інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Автозаводська районна адміністрація Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, місцезнаходження за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пров. Льва Толстого, буд. 38 .

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2021 року

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: