Справа №487/345/20 Головуючий у 1-ї інстанції Павлова Ж. П.
Провадження № 22ц/812/762/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 квітня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана

від його імені адвокаткою Трубою Клавдією Борисівною,

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Павлової Ж. П. в залі суду в місті Миколаєві о 10 годині 21 хвилині, зі складанням його повного тексту 29 січня 2021 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про стягнення майнової та компенсації моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

20 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення майнової та компенсації моральної шкоди, завданих йому ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позову посилався на те, що 13 березня 2016 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ґрунті неприязних відносин спільними діями заподіяли йому легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були кваліфіковані за частиною 1 статті 125 КК України.

Заподіяння спільними протиправними діями відповідачів позивачу тілесних ушкоджень призвело до лікування ОСОБА_1 та накладення йому гіпсу, на що ним було витрачено 1 282 грн 45 коп..

У подальшому , на підставі ухвал Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 серпня 2019 року та 21 листопада 2019 року ОСОБА_2 та відповідно ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за строком давності і кримінальні провадження за вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 125 КК України, закрито.

Посилаючись на вказане та витрати на лікування і участь у кримінальному провадженні, позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів на його користь 1 282 грн 45 коп. витрат на лікування, як майнової шкоди, та 6 000 витрат на надання правової допомоги, а також 30 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Відповідачами та їх представником відзиву на позовну заяву не надано.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір майнової шкоди позивачем не доведено, як не доведено ним факт заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокатка Труба К. Б., посилаючись на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином та не дав належної оцінки їх доводам, які ґрунтуються на наданих суду доказах, та безпосередньо підтверджують заподіяння відповідачами позивачу у протиправний спосіб тілесних ушкоджень, та як наслідок спричинення майнової та моральної шкоди, які знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі злочинними діями відповідачів. Тому просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 21 квітня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2016 року близько 01.00 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , знаходячись по вулиці Бориса Мозолевського с. Велика Корениха в місті Миколаєві, діючи умисно разом нанесли ОСОБА_1 декілька ударів ногою в область поперекового відділу хребта, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді забою хребта, які згідно висновку експерта по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.с.4-5, 7-8).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення за частиною 1 статті 125 КК України.

У подальшому, у зв`язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності із роз`ясненням наслідків звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності, яка не є реабілітуючою обставиною, та у зв`язку із особистими клопотаннями відповідачів та їх захисника, ОСОБА_2 22 серпня 2019 року, а ОСОБА_3 відповідно 22 листопада 2019 року звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України із закриттям провадження (а.с.4-5).

Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами, а саме: ухвалами Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 серпня та 22 листопада 2019 року, висновком експертів №859 від 15 червня 2016 року (а.с.4-5, 7-8).

В той же час заперечуючи проти заподіяння майнової та моральної шкоди, у зв`язку із нанесенням тілесних ушкоджень з вини відповідачів, та її розміру, представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не навів жодного доказу (а.с.41-42, 51-52).

За змістом положень частини 6 статті 82 ЦПК України слідує, що ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За такого обставини, що встановлені ухвалами про закриття кримінального провадження та звільнення осіб від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, є такими, що не підлягають доказуванню у цивільному процесі у питаннях: вчинення особами правопорушення, їх протиправної поведінки, причинному зв`язку між шкодою, що заподіяна потерпілій особі і протиправною поведінкою осіб, що вчинили кримінальне правопорушення з описом місця, характеру та направленості таких дій, а тому, з врахуванням презумпції вини у деліктних правовідносинах, її відсутність не може бути спростована заподіювачами шкоди шляхом усних заперечень їх представником по пред`явленим до них позовних вимог у солідарному порядку, які безпосередньо пов`язані зі складом злочину.

Тому твердження суду першої інстанції щодо необхідності, у такому випадку, підтвердження потерпілим причинно-слідчого зв`язку між винними діями заподіювачів шкоди, та можливістю у цьому разі заподіяння йому, як потерпілому від злочину, моральної шкоди, як такої, є помилковим тлумаченням діючого законодавства.

При цьому висновки суду з питань наявності чи відсутності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідачів та шкодою, що заподіяна потерпілому, у різних абзацах судового рішення є протилежно викладеними.

Отже відмовляючи у задоволенні позову, суд, хоча і керувався статтями 23, 1166, 1167 ЦК України, але безпідставно виходив із того, що позивачем не доведено факт заподіяння відповідачами йому моральної шкоди, а майнової, у зв`язку з відсутністю, на думку суду, підтвердження пов`язаності наданих представником позивача доказів із самим фактом заподіяння тілесних ушкоджень та їх лікування.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки вони суперечать обставинам справи та нормам матеріального права.

За копіями квитанцій на придбання медичних препаратів, що є у матеріалах справи, висновком експерта №859, у якому є посилання на період лікування та встановлення спеціалістами різного роду тілесних ушкоджень у потерпілого (а.с.6-8) слідує, що внаслідок протиправного заподіяння відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, зокрема, закритого перелому, забою обличчя та крововиливу під білкову оболонку лівого ока тощо, позивач звертався за медичною допомогою та проходив лікування у травматолога, починаючи з 13 березня 2016 року.

За такого позивачем надані квитанції на придбання медпрепаратів за період з 13 по 18 березня 2016 року, в тому числі у зв`язку з накладенням травматологом гіпсу, лікувань травм, очей та обезболюванням на загальну суму 1 282 грн 45 коп..

Підстав для зменшення заявленого розміру витрат, понесених позивачем на лікування, які підтверджені ним відповідними квитанціями, колегія суддів не вбачає, та відповідачами та їх представником по факту не оспорений.

Таким же і розмір витрат, понесених потерпілим на захист своїх інтересів за двома кримінальними провадженнями на суму 6 000 грн витрат на правову допомогу, що підтверджена адвокаткою шляхом надання довідки-розрахунку від 19 липня 2019 року (а.с.9).

За такого, колегія суддів вважає доведеним факт заподіяння за рахунок протиправних спільних дій відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 майнової шкоди позивачу ОСОБА_1 , яка складається з витрат на придбання медичних препаратів та витрат на правову допомогу потерпілому у кримінальних провадженнях за період з 2016 по 2019 роки, а всього на загальну суму 7 282 грн 45 коп..

Підстав для її зменшення чи поділу колегія суддів не вбачає з огляду на положення частини 1 статті 1190 ЦК України, якими визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Водночас, незрозумілою є мотивація суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Судом взагалі не враховано наявність вини відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у протиправному посяганні на життя та здоров`я неповнолітньої, на той час особи, спричинення йому тілесних ушкоджень, що призвело до посилення фізичної і моральної болі, а також зусиль, які знадобилися позивачу для поновлення свого фізичного стану і додаткової організації особистого та суспільного життя.

На підставі наведеного, та враховуючи положення статей 23, 1167 ЦК України колегія суддів вважає достатньою грошовою компенсацією позивачу за понесені моральні страждання суму в загальному розмірі 16 000 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідачів теж в солідарному порядку, як і майнова шкода, з огляду на положення частини 1 статті 1190 ЦК України, та у відповідності до роз`яснень, викладених у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 та пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з порушенням норм матеріального права, а його висновки є такими, що не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню у відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового про часткове задоволення позову. З відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 7 282 грн 45 коп. майнової шкоди та 16 000 грн. компенсації моральної.

Відповідно до змісту статті 141 стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

А саме, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, з відповідачів підлягають стягненню на користь держави в рівних частках судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях в загальному розмірі по 2 102 грн. 00 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені Трубою К. Б. , задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди - 7 282 грн 45 коп., і в рахунок компенсації моральної шкоди - 16 000 грн.00 коп., а всього на суму 23 282 грн. 45 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції по 2 102 грн. 00 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова С. Ю. Колосовський