Справа № 214/526/20
2/214/935/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Шевченко Ю.С.

за участю позивача, він же представник третьої особи ТОВ «Компанія Транс-Інвест» - Ломаки В.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення авансу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання представника відповідача, в якому останній просить: закрити провадження у цивільній справі № 214/526/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення авансових платежів; стягнути з ОСОБА_3 на користь відповідача судові витрати, які вже фактично понесені та ще додатково будуть понесені ОСОБА_4 , на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування клопотання зазначає наступне. В усіх своїх заявах по суті, запереченнях на доводи та аргументи позивача, відповідач наполягав на відсутності підстав для заявлених позовних вимог у даній цивільній справі. Стверджував, що факт передачі грошових коштів від фізичної особи ОСОБА_3 фізичній особі ОСОБА_4 взагалі був відсутній, а записи у блокноті, на які позивач посилається, як на єдину підставу своїх позовних вимог стосуються господарських взаємовідносин між ФОП ОСОБА_4 (далі за текстом «ФОП») та підприємством ТОВ «Компанія «Транс-Інвест» (далі за текстом (ТОВ), директором в якому працює ОСОБА_3 . Вказує, що зміст позовних вимог ОСОБА_3 фактично зводиться до його претензії, як посередника суб`єкта господарювання ТОВ до іншого суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 з приводу невиконання господарських зобов`язань, які, згідно тверджень ОСОБА_3 , виникли у 2017 році. Зазначає, що саме тому, в ході подальшого розгляду даної цивільної справи, всі дії сторін та суду, були спрямовані позивачем на дослідження господарських взаємовідносин, які у 2017 році існували між ФОП та ТОВ., зокрема: задоволене клопотання Позивача про залучення по справі третьої сторони ТОВ в особі директора Ломаки В.А.; задоволене клопотання позивача про витребування з Господарського суду Дніпропетровської області та дослідження в даній справі матеріалів господарської справи №904/1542/18; задоволене клопотання позивача про допит свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які своїми показаннями підтвердили факт існування у 2017 році господарських взаємовідносин між ФОП і ТОВ, довіреною особою останнього у яких виступав саме ОСОБА_3 ; задоволене клопотання позивача, про дослідження показань ФОП, які він давав як свідок у Центральному апеляційному господарському суді. Вказує, що при цьому, зважаючи на твердження сторони позивача про існування з відповідачем договірних відносин, ОСОБА_3 не було дотримано вимог щодо порядку ведення касових операцій, який встановлений Положенням про проведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, чинним у період виникнення даної спірної ситуації. Зазначає, що впродовж судового розгляду даної справи, під тягарем переконливих доводів і аргументів відповідача, позивач відмовився від однієї з двох підстав свого позову, а саме Договору субпідряду, начебто укладеного 06.03.2017 р. між ОСОБА_3 та ТОВ, на який існує посилання у позовній заяві. Вказує, що друга підстава позовних вимог ОСОБА_3 блокнот із записами, не лише не доводить факт приймання-передачі авансових платежів, а й взагалі, містить в різних варіантах завірених позивачем копій сторінок блокноту дописи, які вказують на внесення Позивачем змін до змісту записів у цьому блокноті. Наполягає, що із всього вказаного у сукупності слідує беззаперечний висновок про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 в даній справі. Зазначає, що по перше, відсутній предмет спору який міг би бути підставою для розгляду даної справи у порядку цивільного судочинства. По-друге, зважаючи на суб`єктний склад даного спору та господарську специфіку відносин, з приводу яких заявлені позовні вимоги, дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно вимог ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; відсутній предмет спору. Відповідно положенням ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Стосовно компенсації витрат на правничу допомогу вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідачем було надано розрахунок витрат на правничу допомогу, а у подальшому, подано обґрунтовану заяву про збільшення таких витрат. Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Відповідно вимогам ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частиною п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу. В ч. 9 ст. 141 ЦПК України зазначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Наполягає, щ дії позивача в даній справі містять ознаки зловживання процесуальними правами. Вказує, що непослідовні заяви представника позивача з приводу необхідності допиту свідків сторони позивача ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , суперечливі показання вказаних свідків, багаторазове і безпідставне звернення позивача із клопотаннями про необхідність проведення судово-почеркознавчої експертизи записів у блокноті, багаторазове звернення позивача із клопотаннями про відкладення судових засідань, в тому числі у зв`язку з умисним неотриманням заяв та клопотань відповідача, направлених засобами поштового зв`язку, багаторазове і безпідставне твердження сторони позивача про визнання відповідачем факту отримання грошових коштів від ОСОБА_3 згідно записів у блокноті, намагання представника позивача ввести суд в оману стосовно відсутності дописів в обліковому блокноті, призвели до затягування розгляду справи.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання.

Позивач, він же представник третьої особи ТОВ, заперечував проти закриття провадження по справі. При цьому пояснив, що в 2017 році у підприємства була заборгованість перед ФОП у сумі близько 2000000 грн., який був стягнутий Господарським судом, документ про наявність цього боргу він підписував. Чи сплачена різниця між 2000000 грн. та сумою, яку стягнув суд, не знає. Також зазначив, що записи в блокноті свідчать про заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ.

Представник позивача заперечує проти задоволення клопотання. Також вказав, що тривалий розгляд справи обумовлений діями сторони відповідача.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання є обґрунтованим з наступних підстав.

.

У судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення авансу. Під час розгляду даної справи представник позивача посилається на показання, які надавав ОСОБА_4 під час розгляду справи №904/1542/18 за позовом ФОП до ТОВ.

Як передбачено ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

В своєму позові ОСОБА_3 , як на підставу позову, зазначає, що він сплатив відповідачу аванс у сумі за надання останнім в майбутньому послуг спецтехніки, однак останній техніку не надав. В поясненнях (т.№2,а.с.95-96) ОСОБА_3 зазначив, що уклав попередню усну домовленість з ФОП ОСОБА_4 , за умовами якої сторони мали намір укласти договір про надання послуг спецтехніки з екіпажами, яку ОСОБА_3 мав намір використовувати для виконання підрядних робіт на користь ТОВ. При цьому як на доказ посилається на записи в блокноті.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні по даній справі показав, що в 2017 році бачив, як ОСОБА_3 передавав гроші ОСОБА_4 , про що ОСОБА_3 робив записи в блокноті, але підстави передач грошей йому невідомі, тому суд вважає, що ці показання, як доказ отримання відповідачем грошей за майбутнє надання техніки, не належить брати до уваги.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року (т.№2, а.с.162-184) встановлено, що з серпня 2017 року по грудень 2017 року ФОП надавав, а ТОВ отримувало від нього, послуги техніки. При цьому Господарський суд відхилив твердження ТОВ про те, що ФОП надавав техніку саме за договором оренди, а прийшов до висновку, що ФОП надавав послуги.

Відповідач стверджує, що записи в блокноті стосуються об`ємів робіт, який він за усною домовленістю виконував на користь ТОВ.

Це твердження відповідача узгоджується зі згаданим рішенням Господарського суду. Так, зазначеним рішенням суду встановлено, що ФОП в серпні-грудні 2017 року надав ТОВ послуги техніки на суму 1639693 грн. 00 коп., а сума записів в блокноті практично дорівнює цій сумі і складає 1315101 грн. 00 коп. Тому це твердження суд вважає достовірним і приходить до переконання, що записи в блокноті стосуються відносин фінансових зобов`язань, які виникли між ТОВ та ФОП з приводу надання останнім підприємству послуг у вигляді роботи різних видів техніки та механізмів. На думку суду відсутність в записах позначки «ФОП» не спростовує їхньої суті, а саме того, що вони стосуються суб`єкта підприємницької діяльності.

Твердження позивача про те, що в червні-листопаді 2017 року він 29 разів надавав відповідачу значні грошові суми, а останній не виконував будь-яких дій на користь позивача, суд вважає недостовірними та нелогічними, оскільки вони суперечать розумній, обачливій поведінці при витраті грошей та суперечать твердженням відповідача, які узгоджуються з рішенням суду, яке набрало законної сили. На користь такої думки свідчить і та обставина, що лише 4 квітня 2019 року, тобто після спливу 18 місяців після листопада 2017 року позивач направив відповідачу лист-вимогу. При цьому суд враховує, що ця вимога направлена через нетривалий час після того, як Господарський суд 20 березня 2019 року задовольнив позов ФОП до ТОВ та стягнув з останнього за роботи, виконані ФОП по усній домовленості, з ТОВ. Крім того, суд враховує, що під час вирішення справи, яка розглядалася Господарським судом відповідач, представником якого був ОСОБА_1 , який є представником позивача і по справі, яка розглядається судом, заперечував обґрунтованість позовних вимог, але судом ці доводи не прийняті. Також, суд приймає до що, як вбачається з претензії (т.№2, а.с.137- даної справи), яка міститься в матеріалах справи, яка розглядалася Господарським судом, ОСОБА_3 , як директор ТОВ, в 2018 році направляв ФОП претензію, в якій зазначав про те, що останній в серпні-грудні 2017 року надавав підприємству техніку.

Отже, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 , будучи усвідомленим про дійсний характер взаємовідносин, які склалися в 2017 року між ТОВ та ФОП, з приводу надання останнім техніки та механізмів, з метою штучного створення підстав для звернення до загального суду, необґрунтовано зазначив по даній справі себе позивачем, а відповідачем фізичну особу ОСОБА_4 , не зазначивши останнього як фізичну особу-підприємця. На переконання суду ОСОБА_3 в своєму позові спотворив фактичні взаємовідносини між ТОВ та ФОП, скориставшись тією обставиною, що записи в блокноті не містять детальних посилань на те, хто саме, кому саме та за що саме, передав гроші або посилань на те, хто саме, кому саме та за що саме, винен гроші.

Однак таке визначення сторін по справі не спростовує реального існування взаємовідносин між ТОВ та ФОП з приводу надання останнім техніки та механізмів та не надає суду підстав розглядати справу в порядку цивільного судочинства.

Отже, дана справа у відповідності до вимог ст. 20 ГПК України підлягає розгляду господарським судом, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження по справі належить закрити.

Згідно ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як передбачено ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд вважає, що позивач необґрунтовано звернувся до суду, а тому на користь відповідача належить стягнути понесені відповідачем витрати на правову допомогу у сумі 35814 грн.60 коп., які підтверджені документально.

Підстав для повернення позивачу судового збору суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 133, 142, 255, 258-260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача - задовольнити.

Закрити провадження по даній справі як такої, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 35814 грн.60 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 30 березня 2021 року.

Головуючий суддя: В.М.Прасолов