Справа № 216/5880/15-ц
провадження 2/216/43/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 липня 2021 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Якименко С.Г.

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

06.08.2015 та уточнено 09.09.2015 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , крім того вона також є власником земельної ділянки площею 0,0859 га, кадастровий номер - :08:258:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, на якій розташований її житлової будинок, має з правого боку спільну межу з домоволодінням АДРЕСА_2 , розташованим на земельній ділянці, яка на цей час не приватизована, право та порядок користування якою не визначено у встановленому законом порядку. Власником 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , проживає за вищевказаною адресою її мати - ОСОБА_6 . Сама ОСОБА_3 у зазначеному будинку не мешкає. Починаючи з 2004 року між нею, та відповідачками склалися недобросусідські відносини. З метою захоплення чужої землі, відповідачки зруйнували паркан, який завжди розділяв їх земельні ділянки та почали незаконно діяти, розширюючи свою земельну ділянку, а саме, складати сміття та траву, поверх яких насипати землю для зміни рівня земельних ділянок, після чого висаджувати свої рослини на нашій землі. ОСОБА_3 відмовилася узгоджувати спільну межу, яка розділяла їх земельні ділянки, тим самим перешкоджаючи нашій сім`ї в приватизації землі. 27.04.2011 районною комісією по вирішенню земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради було встановлено, що фактично межа між її домоволодіннями АДРЕСА_1 та домоволодінням №9 відсутня. Як вбачається з протоколу №2 вищевказаної комісії, під час розгляду цього питання її чоловіку - ОСОБА_7 , який на той час був власником домоволодіння, було рекомендовано звернутися до землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію, для «встановлення межи по первинному земельному відводу». Після самовільного демонтажу паркана між їх домоволодіннями ОСОБА_3 та ОСОБА_6 продовжували змінювати межу та збільшувати таким чином розмір своєї земельної ділянки за рахунок їх ділянки, тому її чоловік змушений був з цього приводу звернутися до органів місцевого самоврядування. 10.07.2012 він подав заяву до Центрально-міської районної у місті ради, в якій просив визначити межу між земельними ділянками, на яких розташовані домоволодіння №7 та АДРЕСА_2 , як це вказано в технічній документації на зведеному плані земельної ділянки (площею-0,0859 га) відповідно до первинних матеріалів БТІ. Районною комісією по вирішенню земельних спорів на засіданні 15.01.2013 було встановлено, що суміжна межа з боку домоволодіння АДРЕСА_2 фактично перенесена на 0,7-1,0 м у глиб земельної ділянки, розташованої на території домоволодіння №7 у вказаному провулку, тобто, за рахунок зменшення загальної площі земельної ділянки під домоволодінням №7 , збільшилась загальна площа земельної ділянки під домоволодінням №9 . Як вбачається з резолютивної частині протоколу №1 засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів від 15.01.2013, за результатом розгляду представлених у технічній документації документів, комісія вирішила «погодити ОСОБА_7 межу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з боку домоволодіння № 9 у вказаному провулку, відповідно до первісного плану земельної ділянки в технічному паспорті на домоволодіння, виготовленому КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Копія витягу з протоколу додається до позову. 13.08.2013 її чоловік оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0859 га, кадастровий номер -:08:258:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Після його смерті, в той час коли вона оформлювала спадщину, відповідачки, як і раніше, продовжували вчиняти різни самоуправні дії по розширенню своєї земельної ділянки за рахунок зменшення загальної площі її землі. Крім того, фактично на її земельній ділянці, з порушенням межі, відповідачками був встановлений бетонний паркан довжиною біля 14 метрів. На частині межи, що залишилась після встановлення бетонного паркану, вони поставили старий дерев`яний паркан, який капітально не закріплений і який відповідачки постійно пересувають в глиб моєї земельної ділянки. 29.12.2014 уповноваженим квартального комітету № 75 був складений акт обстеження моєї земельної ділянки, яким встановлений той факт, що ОСОБА_3 та її мати неодноразово змінювали межу її земельної ділянки та самочинно захопили її землю. Так в акті зазначено, «що фактично протягом всієї довжини межі по АДРЕСА_1 та буд. №9 розмір захваченої землі складає біля одного метра вглиб земельної ділянки по АДРЕСА_1 . 14.02.2015 вона направила ОСОБА_3 лист, в якому запропонувала у добровільному порядку демонтувати самоуправно встановлений бетонний паркан та за спільні кошти встановити новий паркан відповідно з її технічною документацією на земельну ділянку. 19.03.2015 вона змушена була направити на адресу ОСОБА_3 нове звернення, оскільки не отримала відповіді на попередній лист. Копії листа від 19.03.2015 квитанції від 19.03.2015 та повідомлення про вручення поштового відправлення додаються до позову. 25.03.2015 вона отримала від ОСОБА_3 лист, але його зміст не стосувався питання демонтажу бетонного паркану та встановлення нової огорожі між їх земельними ділянками. Після цього, вона звернулася до ФОП ОСОБА_8 для отримання послуг по встановленню паркану, відповідно кадастрової документації на її земельну ділянку. 23.07.2015, під час підготовки до виконання робіт по встановленню паркану відповідачи почали чинити перешкоди робітникам, а саме, неодноразово зривали мотузку, яку вони розміщували по межі, штовхали та хапали за руки цих робітників, перешкоджали їм копати яму, а потім ОСОБА_6 почала кидатися з вилами на всіх присутніх. Для запобігання кровопролиттю вона була змушена визвати наряд міліції, а 24.07.2015 - подати заяву начальнику РВВС Центрально-Міського району. Про самоуправні дії відповідачок 23.07.2015 був складений відповідний Акт, підписаний сусідами та уповноваженим квартального комітету № 75. 28.07.2015 вона вдруге спробувала встановити паркан по межі її земельної ділянки. Проте внаслідок продовження самоправних дій відповідачок їй знову не вдалося це зробити. Про ці події був складений Акт, підписаний уповноваженим квартального комітету № 75 та сусідами. 03.08.2015 вона знову звернулася до Центрально-Міського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області з заявою про притягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за фактом самоправства за статтею 356 КК України. Таким чином, вона вважаю, що з боку відповідачок, їй, як власнику земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , чиняться перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою. Відповідачки самовільно зруйнували старий паркан та зайняли частину моєї земельної ділянки. Захоплену землю вони протиправно використовують для власних потреб: висадили рослини та інші зелени насадження, незаконно збудували бетонний паркан та забетонували доріжку для розширення проходу до свого будинку. Вона не може використовувати всю земельну ділянку, яка належить їй на праві приватної власності, на свій розсуд відповідно до її цільового призначення, не має доступу до зовнішньої стіни сараю - Д, оскільки відповідачі самочинно змінили межі моєї земельної ділянки та її конфігурацію, тим самим унеможливили для мене підхід для обслуговування цієї споруди. Крім того, відповідачки протиправно перешкоджають їй у встановленні нового паркану по межі, відповідно до кадастрового плану моєї земельної ділянки. Оскільки відповідачки не бажають в добровільному порядку усувати дані порушення, вона змушена звернутися до суду.

Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Черкасенко Т.Г. було відкрито провадження у справі.

29.09.2016 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_9 у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, була повторно автоматизовано розподілена та передана для розгляду судді Мясоєдовій О.М.

29.12.2016 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_10 у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату суду цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, була повторно автоматизовано розподілена та передана для розгляду судді Бондарєвій О.І.

Ухвалою суду від 22.06.2017 залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 , який також є землевласником за адресою: АДРЕСА_2 .

19.12.2017 у зв`язку із тривалим лікарняним судді Бондарєвої О.І. на підставі розпорядження керівника апарату суду цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, була повторно автоматизовано розподілена та передана для розгляду судді Бутенко М.В.

19.12.2017 ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Бутенко М.В. цивільна справа № 216/5880/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою була прийнята до провадження та ухвалено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

30.06.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від позовних вимог відносно відповідача ОСОБА_6 , оскільки вона почала проживати за іншою адресою.

В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Якіменко С.Г. уточнену позовну заяву підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовну заяву не визнала, просила відмовити у її задоволенні у повному обсязі.

У своєму відзиві на позовну заяву зазначила, що вона є власником ј частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Спір щодо встановлення меж користування земельною ділянкою триває з 12 лютого 1998 р., а саме після складання Акту встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність від 12.02.1998 р. Криворізькою міською радою у Центрально-Міському районі було прийнято рішення про передачу ОСОБА_7 у приватну власність земельну ділянку площею 0,0848 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 23 січня 2008 року рішенням Апеляційного суду було визнано рішення Криворізької міської ради про передачу ОСОБА_7 у приватну власність земельну ділянку площею 0,084 8 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним та скасовано. При цьому 13.08.2013 ОСОБА_7 оформив право власності на земельну ділянку площею 0,0859 га, кадастровий номер-:08:258:0049, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 знову так і не узгодивши з нею межі земельної ділянки між домоволодіннями №7 та №9 , чим порушив її права як користувача земельної ділянки. Також були порушені ч.2 ст.159 Земельного кодексу України, відповідно до якої земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. З нею так і не узгодили межі земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_7 оформив право власності на земельну ділянку площею вже 0,0859 га, тобто вже збільшилась площа порівняно з актом від 12.02.1998 р., де площа складала 0,0848 га. Тому звинувачення ОСОБА_1 з приводу того, що вона постійно змінює межу, та збільшує розмір своєї земельної ділянки за рахунок зменшення загальної площі земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 є безпідставними. Також зазначила, що, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 вчиняє різні самоуправні дії по розширенню своєї земельної ділянки, та бетонний паркан, який розташований між їх домоволодіннями, перешкоджає їй в користуванні земельною ділянкою є нісенітницею, та не відповідає дійсності.

Третя особа - ОСОБА_4 , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є родичкою позивача та її сусідкою, зазначила, що родина ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживають у будинку АДРЕСА_2 з 2005 року та одразу зняли паркан і встановили свій, розширили свою земельну ділянку за рахунок ділянки ОСОБА_1 . Також пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заважали ОСОБА_1 в липні 2015 року встановлювати паркан на межі їх земельних ділянок.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома ОСОБА_1 та часто буває у неї вдома по АДРЕСА_1 . Сусіди ОСОБА_1 - родина ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зруйнували паркан на межі із ділянкою ОСОБА_1 , який був до того як вони почали проживати у будинку, крім того пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 заважали у липні 2015 року встановлювати ОСОБА_1 паркан на межі їх земельної ділянки.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка ОСОБА_1 та бачила як в липні 2015 року ОСОБА_1 привезли для встановлення паркан, однак її сусідка ОСОБА_3 створила конфлікту ситуації та перешкоджала встановленню цього паркана, після чого будівництво паркану припинилось.

Свідок ОСОБА_14 , в судовому засідання пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зазначив, що ОСОБА_3 порушує земельну межу, самовільно встановила паркан відступивши на територію ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засідання пояснив, що він є сином відповідача ОСОБА_3 . Зазначив, що ніхто ОСОБА_1 перешкод не вчиняє. Паркан був встановлений з 2011 року за згоди померлого ОСОБА_7 , при цьому паркан був трохи зміщений в їх сторону. А новий паркан встановлювали в тому ж місці де і був старий, тільки ще ближче до них.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він є другом ОСОБА_15 з 2006 року та часто відвідує їх домоволодіння. Пояснив, що попередній паркан стояв далі ніж теперішній, який навпаки став ближче до будинку ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що в 2011 році він встановлював бетонний паркан на межі земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , покійний ОСОБА_7 приймав участь у встановленні паркану, вказував де його встановлювати. При цьому позивач ОСОБА_1 сварилася із своїм чоловіком та зазначала, що «крадуть» її землю, не погоджуючись із тим, де встановлюють новий бетонний паркан. Оскільки він мав намір придбати будинок у ОСОБА_3 він ознайомлювався із правом власності та технічною документацією на будинок та земельну ділянку, тому бачив, що ОСОБА_3 встановила паркан у межах своєї земельної ділянки.

Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.

Рішенням виконкому Криворізької міської ради народних депутатів № 28 від 13.01.1999 ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 0848 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 та видано Державний акт про право приватної власності на землю, які 23.01.2008 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області були визнані недійсними - Т. 1 а.с.79-82.

27.04.2011 районною комісією по вирішенню земельних спорів щодо меж земельних ділянок індивідуальної житлової забудови Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради за зверненням ОСОБА_7 було встановлено, що фактично межа між її домоволодіннями АДРЕСА_1 та домоволодінням №9 відсутня, а ОСОБА_3 , як суміжний землекористувуч відмовляється погодити межі. Я вбачається з протоколу №2 вищевказаної комісії, під час розгляду цього питання її чоловіку - ОСОБА_7 , який на той час був власником домоволодіння, було рекомендовано звернутися до землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію, для «встановлення межи по первинному земельному відводу» - Т. 1 а.с.15.

Відповідно до витягу з протоколу № 1 засідання районної комісії по вирішенню земельних спорів від 15.01.2013, встановлено, що комісія вирішила погодити ОСОБА_7 межу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з боку домоволодіння 9/1 у вказаному провулку відповідно до первісного плану земельної ділянки в технічному паспорті на домоволодіння, виготовленому КП ДОР «КБТІ», а також рекомендовано ОСОБА_3 з співласниками домоволодіння АДРЕСА_2 звернутися до землевопрядної організації, яка має відповідну ліцензію для проведення інвентаризації вказаної земельної ділянки та виготовлення зведеного плану земельної ділянки з визначенням меж, відповідно до первинного плану виготовленому КП ДОР «КБТІ» та фактично сформованих меж для подальшого спільного вирішення вказаного питання на основі добросусідства - Т. 1 а.с.16.

Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружина ОСОБА_20 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - а.с.5,6, а також власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:258:0049 - Т. 1 а.с.9.

Актом обстеження земельної ділянки від 29.10.2014 за адресою: АДРЕСА_1 складеним головою квартальною у комітету № 75 ОСОБА_21 встановлено знесення дерев`яної огорожі, які розділяла земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та буд. 9 ОСОБА_3 - Т. 1 а.с.17.

13.02.2015 ОСОБА_1 письмово звернулась до ОСОБА_3 про надання згоди на участь в установленні нового паркану до 15.03.2015 - Т. 1 а.с.20.

20.03.2015 ОСОБА_3 у своїй відповіді ОСОБА_1 просила надати копію плану земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , який був виготовлений КП ДОР «КБТІ» - Т. 1 а.с.21.

19.03.2015 ОСОБА_1 повторно письмово звернулась до ОСОБА_3 про надання згоди на участь в установленні нового паркану Т. 1 а.с.23.

23.07.2015 головою квартальною у комітету № 75 ОСОБА_21 було складено акт, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перешкоджали встановленню паркану на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та буд. 9 - Т. 1 а.с.25.

28.07.2015 головою квартальною у комітету № 75 ОСОБА_21 було складено акт, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перешкоджали встановленню паркану на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та буд. 9 - Т. 1 а.с.26.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 10.05.2016 за клопотанням позивача було призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: чи має місце порушення меж земельної ділянки площею 0,0859 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :08:258:0049. Якщо є, то в чому полягають ці порушення та з боку якої земельної ділянки вони існують? Чи відповідає розташування паркану, який знаходиться між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , кадастровому плану земельної ділянки (кадастровий номер - :08:258:0049), яка належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20.08.2014 року.

Відповідно до висновку № 28/16 судової земельно-технічної експертизи від 31.08.2016, проведеною експертом ОСОБА_22 встановлено, по першому питанню, що певні розбіжності (порушення) в межах земельної ділянки наявні зі сторони домоволодіння по АДРЕСА_2 в бік домоволодіння 7 . Порушення полягають у невідповідному розташуванні частини огорожі. По другому питанню: на основі даних під час дослідження та наданої документації можна зробити висновок, що розташування паркану, який знаходиться між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на певних ділянках має відхилення та не відповідає межам кадастрового плану земельної ділянки (кадастровий номер :08:258:0049) - Т. 1 а.с.150-157.

Суд, вислухавши учасників дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Як зазначено у статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист, свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 319 Цивільного Кодексу України, власник користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 152 Земельного кодексу України та пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, або застосування інших, передбачених законом, способів.

Стаття 373 Цивільного Кодексу України передбачає, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а

також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Згідно з статтею 386 Цивільного Кодексу України, власник, який, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись в вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Стаття 391 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вказано у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, «право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК)».

Пункт 35 вищевказаної постанови Пленуму передбачає, що задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Згідно зі статтею 107 Земельного Кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до частину 2 статті 158 Земельного Кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян

У статті 212 Земельного Кодексу України зазначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Таким чином враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що встановлений відповідачем ОСОБА_3 паркан порушує право позивача ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою площею 0,0859 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :08:258:0049, позовні вимоги позивача вважаються судом обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на проведення експертизи у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні мною права користування земельною ділянкою площею 0,0859 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :08:258:0049, шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії, а саме:

- заборонити ОСОБА_3 чинити будь-яким шляхом будь-які перешкоди у встановленні нового паркану, відповідно до кадастрового плану її земельне ділянки, по межі, яка розділяє земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_1 т АДРЕСА_2 ;

заборонити ОСОБА_3 ї чинити будь-яким шляхом будь-які перешкоди у зносі (демонтажі) паркану, який був незаконно встановлений відповідачками н земельній ділянці, яка належить мені на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину з законом від 20.08.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) та витрати на проведення експертизи у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Зобов`язати ОСОБА_3 утримуватися у подальшому від будь-яких дій пов`язаних з порушення права позивача ОСОБА_1 володіння, користування і розпорядження земельної ділянкою, кадастровий номер - :08:258:0049, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та належить їй ні підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 20.08.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23 липня 2021 року о 15.00 годині.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка мешкає: АДРЕСА_2 .

Суддя М.В. Бутенко