Провадження № 2/679/345/2021
Справа № 679/660/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Панчук В.О.,

номер справи 679/660/21,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за участю представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26 вересня 2006 року біля 20 години на перехресті доріг Хмільник - Улав - Вінниця Любар водій автомобіля ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ЗАЗ - DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п.16.13 ПДР України, при зміні напрямку руху з головної дороги на другорядну не надав дорогу автомобілю «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних автомобілів. Врезультаті такого зіткнення він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому правої половини таза з пошкодженням тазового кільця, розриву симфізу, центрального вивиху правого стегна, перелому зовнішнього виростка правого колінного суглобу, ЗУМТ, струс головного мозку, забійної рани правої щоки, множинних чужорідних тіл (скло) лоба, обличчя. Отримані ним тілесні ушкодження експертним висновком судово-медичної експертизи №87 к визнані тяжким та назавжди підірвали його здоров`я.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2008 року ОСОБА_2 , який повністю визнав свою вину у скоєнні злочину та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року та звільнити від кримінальної відповідальності, було звільнено від кримінальної відповідальності по ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 1 п. «б» Закон України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року.

ОСОБА_1 в позові вказує, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в значних моральних стражданнях, що носять тривалий характер по сьогоднішній день. Так, під час вказаної події 26 вересня 2006 року він відчув сильний фізичний біль, пов`язаний із отриманням тілесних ушкоджень, того ж числа його було госпіталізовано до реанімаційного відділення до лікарні міста Хмільник Вінницької області в непритомному стані, де він перебував до 04 листопада 2006 року перенісши безліч операцій, при цьому постійно відчуваючи нестерпний фізичний біль і страх за своє життя та знаходячись під питанням життя та смерті.

Позивач у позові зазначає, що внаслідок ДТП він назавжди втратив своє здоров`я і від того часу по сьогоднішній день постійно проходить лікування. Зокрема в період з 2006 року по 2020 рік неодноразово проходив стаціонарне лікування з приводу отриманих в ДТП травм, при цьому за браком коштів в цей період не мав можливості проходити санаторно-курортне лікування в такому обсязі, яке йому є необхідним.

Зауважує позивач в позові на тому, що його моральні страждання посилює і той факт, що відповідач після вчинення кримінального правопорушення (злочину), зобов`язався оплачувати його витрати на лікування до повного одужання, на підтвердження чого відповідач надав відповідну розписку, проте витрат на його лікування не лише не компенсовував, але відверто заявив що взагалі не зобов`язаний нічого відшкодовувати. Водночас позивач звертає увагу, що відповідач є фінансово спроможним надавати йому грошову компенсацію, що підтверджується даними наявних у вільному доступі деклараціями відповідача. Як наслідок він лікуючись по сьогоднішній день обмежений в отриманні повного належного лікування за браком коштів, а лікування фактично відбувається за рахунок його родини в тому обсязі в якому його родичі спроможні оплачувати таке лікування, оскільки внаслідок каліцтва він втратив свій бізнес. Позивач зазначає, що весь цей час почувається тягарем для своїх близьких, які оплачуючи його лікування відмовляють собі в задоволенні своїх особистих певних потреб.

Поряд з цим позивач у позовній заяві зазначає, що 26 вересня 2020 року ним відповідачу була надіслана пропозиція досудового врегулювання спору, про те відповіді на неї він від відповідача не отримав.

На підставі наведеного, позивач посилаючись на ст. ст. 23, 1167 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошову суму в розмірі 250000 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП, що мала місце 26 вересня 2006 року.

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

24 червня 2021 року в підготовчому засіданні представник відповідача подала заяву про застосування строків позовної давності.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Будь-яких інших процесуальних дій суд не вчиняв.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивача та просили такі задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, то представник позивача вказав, що позовна давність на позовну вимогу про стягнення моральної шкоди внаслідок заподіяння ушкодження здоров`я та каліцтва не поширюється. Додатково позивач зазначив, що він не заперечує того, що певний період відповідач надавав йому матеріальну допомогу на лікування, проте така допомога була незначна і не покривала усе лікування, яке він змушений був здійснювати щоб рухатись та жити. Зауважив позивач на тому, що зазначив у позові розмір моральної шкоди 250000 гривень, однак він вважає, що не має таких грошей, які б компенсували його назавжди втрачене здоров`я, а тому ця сума є значно занижена.

Відповідач та представник останнього в судовому засіданні позов не визнали, остання просила при вирішенні справи застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, вказала представник, що обґрунтування такої позиції навела в заяві про застосування строків позовної давності поданою нею в підготовчому засіданні. Поряд з цим представник відповідача зазначила, що вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Відповідач додатково зазначив, що він постійно сприяв тому, щоб позивач проходив санаторно-курортне лікування, добровільно відшкодовував витрати позивача, які той ніс на лікування внаслідок отриманих травм при ДТП, зокрема давав приблизно 150-200 гривень для позивача на місяць, а з 2019 року не надавав позивачу грошової допомоги і не цікавився його станом здоров`я.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторона позивача та сторона відповідача посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке.

З даних постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2008 року судом встановлено, що 26 вересня 2006 року біля 20 години на перехресті доріг Хмільник - Улав - Вінниця - Любар водій автомобіля ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ЗАЗ - DAEWOO» державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення п.16.13 ПДР України при зміні напрямку руху з головної дороги на другорядну не надав порогу автомобілю «Богдан» державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних автомобілів. Означеною постановою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності по ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 1 п. «б» Закон України «Про амністію» від 19 квітня 2007 року (а.с.13).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно даних висновку експерта від 27 вересня 2007 року тілесні ушкодження, які отримав ОСОБА_1 внаслідок ДТП відносяться до тяжких за ознакою стійкості втрати загальної працездатності не менше ніж на 1/3 (а.с.15-17).

16 січня 2007 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, з протипоказаннями важкої фізичної праці, що стверджується висновком МСЕК №110026 від 16 січня 2007 року (а.с.20).

05 квітня 2007 року по травень 2013 року ОСОБА_1 призначено пенсію, як особі з інвалідністю другої групи, а в подальшому третьої, що підтверджується даними посвідчення НОМЕР_3 , виданим Хмельницьким ПФУ в м. Нетішин від 05 квітня 2007 року (а.с.19).

06 лютого 2008 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, з протипоказаннями важкої фізичної праці, що стверджується висновком МСЕК №117946 від 06 лютого 2008 року (а.с.33).

25 лютого 2009 року, 16 березня 2010 року, 08 квітня 2011 року, 07 травня 2014 року, 20 червня 2017 року, 11 червня 2019 року ОСОБА_1 продовжено третю групу інвалідності, з протипоказаннями важкої фізичної праці, що стверджується висновками МСЕК №157407 від 25 лютого 2009 року, МСЕК №184598 від 16 березня 2010 року, МСЕК №218809 від 08 квітня 2011 року, МСЕК №0347492 від 07 травня 2014 року, МСЕК №0941970 від 20 червня 2017 року, МСЕК №0049421 від 11 червня 2019 року (а.с.39, 42, 47 зворотній бік, 54, 64, 67).

На строк дії з 15 травня 2013 року по 01 травня 2015 року, з 29 червня 2017 року по 01 липня 2019 року, з 04 лютого 2019 року по 30 червня 2021 року ОСОБА_1 . Пенсійним фондом України видано пенсійне посвідчення, як особі з інвалідністю третьої групи, що підтверджується даними посвідчень № від 15 травня 2013 року, № від 29 червня 2017 року, № від 04 вересня 2019 року (а.с. 10, 47, 61).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з 2007 року по 2020 рік систематично проходив стаціонарне лікування у зв`язку з отриманими травмами внаслідок ДТП, зокрема останній проходив з лікування маючи діагноз: наслідки важкого перелому кісток тазу з центральним вивихом стегна у вигляді правобічного коксартрозу, артралгія, складна артрогенна контракрура кульшового суглобу, порушення ходьби (а.с.21, 22, 23, 26, 29, 31, 35, 36, 40, 45, 48-50, 52, 53, 56, 58, 62, 65, 69, 71-73, 78, 79, 82, 83-86).

Також як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 було призначено індивідуальну програму реабілітації інваліда, в зв`язку з чим останній систематично проходив санаторно-курортне лікування (а.с. 28, 35, 36, 37, 51, 55, 57, 59, 60, 63, 66, 70, 75, 76).

Позивач, вказуючи на наявність підстав для стягнення моральної шкоди, завданою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з відповідача, звернувся до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, спірні правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 82 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди»- «... Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною першою ст. 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів .

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд враховує засади розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодованої шкоди, на думку суду, повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь кого зі сторін у скрутне становище.

З приводу пояснень відповідача про те, що ним добровільно відшкодовано позивачу значний розмір матеріальної шкоди, необхідний для лікування, суд до таких ставиться критично, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Більше того, позивач зазначає про легковажне ставлення відповідача до наслідків скоєного ним діяння, яке полягає небажанні добровільно в повному об`ємі відшкодовувати заподіяну шкоду, що призвело до необхідності звернення до суду із зазначеним позовом.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог. В судовому засіданні встановлено, що обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням має бути покладений на відповідача, позивачем в судовому засіданні доведено та обґрунтовано заподіяння йому моральних страждань у зв`язку із неправомірною поведінкою відповідача.

Внаслідок завдання відповідачем тяжких тілесних ушкоджень, спричинених ДТП, яке призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 120 000 гривень моральної шкоди, такий розмір буде достатнім та справедливим. В решті позову слід відмовити.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди відповідачем для позивача суд враховує: стан здоров`я позивача, наслідки завданої ДТП з вини відповідача шкоди для здоров`я позивача, тривалість страждань позивача, як фізичних так і моральних, зокрема 15 років, а також те, що відповідач визнає свою вину в тому, що завдана шкода позивачу відбулась з його вини та періодичну добровільну матеріальну допомогу останнього для позивача до 2019 року, що позивач не заперечував.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки, на думку представника відповідача, позивач пропустив строк звернення до суду за захистом своїх прав, то суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Оскільки зазначений спір стосується відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, то, на переконання суду, на таку вимогу позовна давність не поширюється, а наведені у заяві доводи про те, що до цієї вимоги застосовується передбачена у статті 257 ЦПК України загальна позовна давність у три роки, є помилковими.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що невірним є посилання представника відповідача у заяві про застосування строків позовної давності на те, що при розгляді даної справи, зокрема при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд повинен врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року справа №3-1365цс17 та від 29 червня 2016 року справа №6-192цс16, оскільки в даних постановах зроблені висновки щодо застосування строків позовної давності до відшкодування потерпілому майнової та моральної шкоди, проте така шкода не була пов`язана з ушкодженням здоров`я останнього.

Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача у заяві про застосування строків позовної давності на те, щоб у даній справі суд застосував висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі 6-2808цс15, оскільки при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тобто в даній постанові взагалі відсутні висновки щодо застосування строків позовної давності.

За вказаних обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1800 гривень (3750 гривень х 48%).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 01 вересня 2021.

Суддя О.М. Гавриленко