Головуючий у І інстанції Саадулаєв А.І.
Провадження №22-ц/824/3388/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Примушка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська Кароліна Сергіївна, про визнання правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К.С., про визнання правочинів недійсними.

Разом з позовною заявою представник позивача - адвокат Чекалов А.В. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме:

- нежилі приміщення з № 1 (один) по № 13 (тринадцять) (групи приміщень № 16 (шістнадцять), загальною площею 169,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних нежилих приміщень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі;

- нежилі приміщення з № 1 (один) по № 6 (шість) (групи приміщень № 16-а (шістнадцять «А») (літ. А), загальною площею 76,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних нежилих приміщень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі.

Обгрунтовуючи заяву, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» посилалось на те, що вони звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Меженська К.С., про визнання недійсними договорів дарування, за якими ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належні йому на праві власності нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які були предметом договору іпотеки, укладеного 27 травня 2008 року між АКБ «Форум», право вимоги якого на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 04 квітня 2019 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», перейменованого в подальшому на ТОВ «Інвестохіллс Веста», та ОСОБА_3 , як іпотекодавцем та боржником за основним зобов`язанням.

Відчуження перелічених об`єктів нерухомого майна відбулось під час відкритого виконавчого провадження № 45690158 по виконанню рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 742 414,95 дол. США та 1 072 405,97 грн. пені.

У зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, постановою ВПВР ДВС України від 20.10.2016 року виконавчий документ повернутий стягувачу.

Вищенаведені обставини свідчать про наявність ризиків умисного ухилення відповідачів від виконання судового рішення, оскільки нерухоме майно за оспорюваними договорами на сьогоднішній день жодним чином не обтяжено та зареєстровано на праві приватної власності за особами, які можуть вільно ним розпорядитись. При цьому, існує велика вірогідність того, що вони скористаються таким правом та вчинять юридичні дії, які зможуть ускладнити або унеможливити виконання судового рішення в разі його постановлення на користь позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року заяву ТОВ Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено повністю.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на нежилі приміщення з № 1 (один) по № 13 (тринадцять) (групи приміщень № 16 (шістнадцять), загальною площею 169,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних нежилих приміщень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі.

В порядку забезпечення позову накладено арешт на нежилі приміщення з № 1 (один) по № 6 (шість) (групи приміщень № 16-а (шістнадцять «А») (літ. А), загальною площею 76,00 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних нежилих приміщень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з державною реєстрацією заборони у вказаному реєстрі.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Тананакіна О.В., подали на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просили ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідачі посилались на те, що позивачем пред`явлено позов немайнового характеру, що виключає можливість його забезпечення шляхом накладення арешту на майно, яке не є предметом позову. Крім того, судом не враховано, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2014 року, яке набрало законної сили, припинено з 17.06.2013 року правовідносини між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Форум», які виникли на підставі Договору іпотеки від 27.05.2008 року. У даному рішенні зазначено, що банк не має права вимагати у ОСОБА_3 виконання за правовідносинами, які є припиненими.

За таких умов, на думку відповідачів, вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб було здійснене на припущеннях, що безумовно порушує принцип визначеності судового рішення та не дає можливості оцінити співмірність застосованих обмежень обставинам справи. Таким чином, при розгляді питання про забезпечення позову суд першої інстанції не дослідив та не оцінив ряд обставин, що мають вирішальне значення для його вирішення.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Залозна Д.П. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - адвокат Чекалов А.В. в апеляційному суді проти задоволення скарги відповідачів заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд першої інстанції, дослідивши зміст позовної заяви та поданої позивачем заяви про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, зважаючи на підтвердження тієї обставини, що відповідач ОСОБА_3 здійснив відчуження належних йому нежилих приміщень на користь відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже під час виконання рішення суду про стягнення з нього на користь кредитора заборгованості за кредитним договором, що свідчить про наміри відповідачів не допустити реалізацію вищевказаного майна на стадії виконання судового рішення.

Таким чином, правильним є висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, невжиття яких може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

Колегія суддів, перевіряючи доводи скарги про відповідність заходів забезпечення позову позовним вимогам ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», вважає, що вжиті судом заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нежилі приміщення із забороною будь-якому державному реєстратору Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам, вчиняти реєстраційні дії з нежилими приміщеннями, відповідають позовним вимогам ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», і їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушить будь-яких прав третіх осіб.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачів зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржниками вимог чинного законодавства і законності та обґрунтованості постановленої судом ухвали не спростовують.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги відповідачів цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення судового рішення без змін, а скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: