Справа № 310/2418/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі головуючого судді Богомолової Л.В.

при секретарі Рибалка Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача адвоката Коробко С.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бердянського міськрайонного суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі адвоката Коробко Світлани Євгенівни до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, суд -

В С Т А Н О В И В :

24.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей.

В позові зазначила, що з 14.02.2004 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований у м. Макіївка Донецької області. Від шлюбу мають двоє дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2020 року, 26.02.2021 року позивачем до суду подано позовну заяву про розірвання шлюбу.

Спільні діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з часу фактичного припинення шлюбних відносин, а саме з серпня 2020 року, залишилась проживати з Позивачем за адресою їх спільного проживання та тимчасової реєстрації - АДРЕСА_1 .

Спільні діти, відповідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, зареєстровані за вищевказаною адресою, законним представником дітей зазначена мати - ОСОБА_1 . Неповнолітні діти перебувають на повному утриманні Позивача, яка супроводжує дітей для отримання освіти та отримання медичної допомоги.

Відповідач самовільно, не повідомивши Позивача про наміри змінити місце проживання спільних дітей, в ніч з 09.03.2021 року на 10.03.2021 року вивіз доньку та сина в невідомому напрямку, забравши при цьому майже весь одяг дітей. Цього ж дня Позивач звернулась до поліції із заявою про викрадення дітей, проте поліцією жодних дій по встановленню місцезнаходження неповнолітніх дітей проведено не було.

Відповідач реєстрації (навіть тимчасової) на території України не має, свій паспорт громадянина України подав до Посольства Республіки Молдови для отримання статусу біженця, пересувається по території України з паспортом громадянина України для виїзду за кордон, який закінчив свій строк дії ще 14.08.2019 року.

На теперішній час існує спір про місце проживання дітей та дійсні наміри Відповідача змінити місце фактичного проживання дітей, яке не співпадає з місцем проживання матері, тому позивач звернулася до суду, оскільки вказана позиція Відповідача суперечить інтересам неповнолітніх дітей.

Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця до досягнення дітьми повноліття та визначити місце мешкання дітей разом з позивачкою.

Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.03.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.03.2021 року закрите підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались.

Відзив на позовну заяву не надходив.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі і пояснила суду, що відповідач поводить себе неправильно, всупереч вимогам законодавства, постійно змінює і приховує місце знаходження дітей, не працює, не дає можливості спілкуватися з дітьми, відібрав в них мобільні телефони, не дозволяє розмовляти дітям з нею, не дозволяє дітям навчатися і вона дуже хвилюється за життя, здоров`я дітей. З 09 березня 2019 року діти не навчаються, вона не знає про здоров`я дітей, їй невідомий психологічний стан дітей, які позбавленні спілкування з матір`ю, їй невідомо місце знаходження дітей на теперішній час. Просить суд її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача адвокат Коробко С.Є. просить про ухвалення рішення на користь позивачки.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, про що свідчать заяви відповідача на адресу суду.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи за їх відсутністю.

Інший орган опіки та піклування або служба у справах дітей не повідомлялася у зв`язку з не встановленням місця мешкання відповідача разом з дітьми.

За вказаних обставин відсутність представника третьої особи не є перешкодою для вирішення спору.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14 лютого 2004 року, який розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27.04.2021 року, яке набрало законної сили. Сторони є батьками дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-14).

В силу ст. ст. 141, 150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, зокрема, обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками, які мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, спільно.

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Процедуру вирішення спорів між матір`ю та батьком про місце проживання малолітньої дитини внормовано статтею 161 СК України, яка встановлює право батьків на звернення до суду, якщо мати та батько, які проживають окремо, не прийшли до згоди, з ким з них буде проживати малолітня дитина.

Як випливає з наведеної статті 161 СК України, при вирішенні спору про місце проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан його здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою завадити розвитку дитини.

Наведене положення законодавства свідчить про пріоритетність інтересів дитини при вирішенні питання про місце її проживання, що узгоджується зі змістом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХП, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, про те, що у всіх діях відносно дітей першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з наведених положень законодавства, при вирішенні цього спору суд, враховуючи рівність прав батьків щодо участі у вихованні дітей і при наявності фактичних даних про перешкоджання з боку відповідача в реалізації цього права позивачці, повинен керуватися інтересами дівчинки та хлопчика.

При вирішенні спору суд враховує зміст принципу шостого Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю, і вважає, що під час розгляду цієї справи не встановлено обставин, за яких необхідно віддати перевагу проживанню дітей разом з батьком, виходячи з такого.

Як встановлено судом, на час розгляду справи діти проживають без згоди матері з батьком, який є відповідачем по справі, в невідомих умовах, на обліку в установах охорони здоров`я не перебувають, навчальний заклад не відвідують, позбавлені відчуття любові, турботи, догляду з боку матері і місце мешкання відповідачем та дітей невідомо, оскільки відповідач постійно змінює місце мешкання.

Дійшовши висновку про необхідність вирішення справи на користь позивача, суд може констатувати наявність сприятливої атмосфери для комфортного проживання дітей разом з матір`ю, позивачкою по справі, можливості гармонійного і різнобічного розвитку їх особистостей.

Так, позивачка ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15).

За вказаною адресою позивача зареєстрована донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.16).

Позивачка отримує допомогу, як переміщена особа на проживання разом з дітьми, відповідно до довідки про отримання допомоги, наданої управлінням праці та соціального захисту населення №396 від 11.03.2021 року (т.1 а.с.17).

Відповідно до акту обстеження від 16.03.2021 року в кв. АДРЕСА_2 , діти сторін займали окрему кімнату, в якій знаходиться мебля дітей і необхідні умови для розвитку дітей, основний одяг дітей відсутній, забраний під час переїзду дітей відповідачем. (т.1 а.с.19).

Позивачка турбувалася про здоров`є , проводила обстеження та лікування (т.1 а.с.29-31)

Таким чином, про наявність вказаних передумов свідчать надані суду фактичні дані: вік матері, задовільний стан її здоров`я, її працевлаштованість, наявність джерел доходів; позитивні характеристики матері за місцем навчання та виховання дітей, які свідчать про належний рівень її емоційно-вольових якостей, її безумовну любов до дітей (т.1 а.с. 21,22,23,24,25,28); з цих самих характеристик вбачається, що діти сторін гармонійно розвинені, врівноважені, доброзичливі, наділені здібностями до засвоювання учбової програми, що у сукупності свідчить про комфортні умови їх зростання; такі умовиводи суду узгоджуються з висновками комісії, що обстежувала умови проживання дітей, яка оцінює ці умови як добрі (т.1 а.с. 19); відвідування дітьми за місцем проживання матері навчального закладу, керівники яких констатують доброзичливі стосунки між матір`ю та дітьми, її активну участь в організації перебування дітей в цих закладах, щирість, відкритість, доглянутість дітей, що свідчить про належний рівень турботи про них з боку матері.

Виходячи з викладеного, суд констатує максимальне дотримання інтересів дітей за умови їхнього проживання з матір`ю і вважає, що посягання на умови, в яких проживали і виховувалися діти, з метою зміни місця проживання та оточення завдає шкоди їхньому емоційному здоров`ю та спричинює невиправданих переживань. Між тим, як зазначено судом, національним та міжнародним законодавством встановлено пріоритетність інтересів дитини.

Окрім наведених міркувань, суд вважає, що проживання неповнолітньої дочки та малолітнього сина з мамою максимальною мірою відповідає їх інтересам, оскільки це зумовлено низкою обставин: біологічним зв`язком матері з дитиною ще до народження, більш якісним і турботливим доглядом за дитиною з боку жінки, більшою духовністю виховання, більш високим рівнем емоційної близькості між дітьми та матір`ю, необхідністю участі матері у вихованні дітей, існуючими традиціями в дитячому вихованні.

Підсумовуючи викладене, суд може констатувати відсутність жодної з обставин, які могли б зумовити розлучення дітей з матір`ю.

Приймаючи рішення на користь матері, яка є позивачкою по справі, суд бере до уваги таке.

Відповідно до довідки №150 від 15.04.2021 року, відповідач не звертався до школи з запитом про поновлення навчання дітей, або переведення їх на іншу форму навчального процесу 12.03.2021 року, або забрати документи зі школи (т.1 а.с.107)

Суд вважає, що вказана довідка свідчить про те, що діти сторін, яких забрав відповідач без згоди позивачки, навчальні заклади не відвідують, оскільки документи дітей знаходяться в навчальному закладі: Бердянської загальноосвітньої школи №6. (т.1 а.п.107)

Як вбачається з листа служби у справах дітей Бердянської міської ради №02-18/1034 від 22.04.2021 року, відповідно до відповіді Макарівської селищної ради ССД №81 від 14.04.2021 року було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з дітьми тимчасово проживав у винайманому будинку за адресою: АДРЕСА_3 і в телефонному режимі відповідач повідомив старшому інспектору ЮП про те, що станом на час перевірки проживає разом із своїми дітьми за адресою: АДРЕСА_4 . (т.1 а.с.178-180).

Суд не приймає до уваги лист служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №40-1027 від 20.04.2021 року про задовільні умови проживання дітей за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки до вказано листа акт обстеження умов проживання не долучений, бесіда з дітьми не проводилася.

Відповідно до листа служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №40-1730 від 25.06.2021 року, відповідач ОСОБА_2 відмовився надавати будь-яку інформацію стосовно себе та дітей, а також відмовився від обстеження умов проживання. Спеціалістам служби у справах дітей та сім`ї спільно з працівниками сектору ювенальної превенції Святошинського управління поліції ГУНП України у м.Київі, яки здійснили 07.06.2021 року вихід за адресою: АДРЕСА_4 , двері не відчинили, невідома жінка відмовилася надавати будь-яку інформацію стосовно відповідача та дітей. На запрошення до служби ОСОБА_2 не з`явився. При повторному виході на вказану адресу 22.06.2021 року сусіди повідомили, що батько з дітьми у вказаній квартирі не проживають. В телефонному режимі невідома жінка пояснила, що ОСОБА_2 з дітьми ймовірно може знаходитися у м.Новоград-Волинський Житомирської області. (т.2 а.с.133-135)

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що позивачка його рідна сестра, яка подзвонила 10.03.2021 року і повідомила про те, що відповідач ніччю, коли вона була на роботі, викрав дітей, забрав їх речі і виїхав з ними в невідомому напрямку. До теперішнього часу позивачка позбавлена права спілкування з дітьми, неодноразово зверталася до поліції, але поліція відповідає, що діти знаходяться з батьком і нічого не роблять.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_6 пояснила суду, пояснила суду, що вона є генеральним менеджером готелю «Сан-Резорд». Деякий час відповідач працював в готелі на іспитовому строку, але вона почала помічати за ним різні несподіванки й неадекватні витівки, тому в подальшій роботі йому відмовила. Позивачка працює адміністратором, характеризує її дуже позитивно. Їй достовірно відомо піклування позивачки за своїми дітьми.

Таким чином, всебічно та повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, керуючись інтересами гармонійного розвитку дітей, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю, позивачкою по справі.

Статтею 180 СК України внормований обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Статтею 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Як випливає зі змісту 3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі змісту наведеної статті сімейного законодавства прямо слідує, що аліменти на утримання дітей присуджуються тому з батьків, з яким вони проживають, що означає необхідність задоволення позову.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).

В силу ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття .

З наведених положень сімейного законодавства в їх системному аналізі випливає, що вибір способу участі в утриманні дитини (шляхом стягнення аліментів в частці від заробітку або в твердій грошовій сумі) є прерогативою того з батьків, з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів у частці від заробітку платника аліментів суд в силу ст. 182 СК України враховує наведені в цій статті обставини і вважає, що домірним як потребі дітей в утриманні, так і майновому стану платника аліментів, буде стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача.

Дійшовши висновку про необхідність визначення такого розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

При визначенні розміру частки від заробітку позивача суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України).

Бере до уваги суд і рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні доньки та сина, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів, а також інтересів осіб, відповідальність перед якими прямо встановлена законом.

Разом з тим суд враховує положення ч. 5 ст. 183 СК України про право особи звернутися за отриманням судового рішення про стягнення певної частки від заробітку (доходу) в безспірному порядку (на підставі судового наказу), про стягнення половини заробітку платника аліментів на утримання трьох і більше дітей, яким (положенням ч. 5 ст. 183 СК України) і відповідає розмір позовних вимог.

У зв`язку з викладеним суд доходить переконання, що встановлений розмір аліментів буде домірним як майновому і сімейному стану відповідача, так і потребі неповнолітніх дітей в утриманні.

Судовий збір, від сплати якого за законом звільнено позивача, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства належить стягнути з відповідача у доход держави.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 141, 142, 150, 151, 153, 155, 157, 160, 161, 180, 182-184 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 в особі адвоката Коробко Світлани Євгенівни до ОСОБА_2 , органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Донецька та неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м.Донецька разом з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою м. Макіївка Донецької області за місцем мешкання матері.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН № НОМЕР_1 аліменти на утримання двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі однієї третини частини заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 березня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручене у день його складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.08.2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. В. Богомолова