Справа №443/1532/19
Провадження №2/443/521/21
РІШЕННЯ

іменем України

26 липня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно, -

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Яременка І.О.

відповідачки ОСОБА_2

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою в якій просить встановити факт належності ОСОБА_5 . Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на ім`я « ОСОБА_6 » та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Облазниця померла його мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,18 га, які розташовані на території Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області. А також ідеальна частка у розмірі 1/5 у праві спільної сумісної власності житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 . На вищезгадані земельні ділянки сільськогосподарського призначення позивачем вже оформлено спадкові права у нотаріуса, оскільки спадщину він прийняв шляхом подачі в Жидачівську державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Проте нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з підстав, що померла не є останній членом колгоспного двору. Окрім того, існують розбіжності у написаннях прізвища спадкодавця у свідоцтві про смерть та у правовстановлюючому документі на будинок. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Окрім того, інші члени колгоспного двору не претендують на частку в майні колгоспного двору.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 27.10.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 25.02.2021.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.02.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду на 27.05.2021.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.05.2021 справу розглядом відкладено на 26.07.2021.

Розгляд справи по суті відбувся 26.07.2021 за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_7 та відповідачки ОСОБА_2 .

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Позивач, ОСОБА_1 та його представник адвокат Яременко І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, окрім того через канцелярію суду, подала заяву про те, що на частку в майні колгоспного двору не претендує.

Відповідачка, ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідачка на частку спадкового майна та частку в житловому будинку, як майні колгоспного двору не претендує.

Відповідачка, ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідачка на частку спадкового майна та частку в житловому будинку, як майні колгоспного двору не претендує.

Позивач, ОСОБА_1 , будучи допитаний в якості свідка пояснив, що він є сином ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала у АДРЕСА_1 , а також те, що вона була головою колгоспного двору та їй належало свідоцтво про право особистої власності на будинок.

Відповідачка, ОСОБА_2 , будучи допитаною в якості свідка пояснила, що позивач є сином ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала у АДРЕСА_1 , а також те, що остання була головою колгоспного двору та їй належало свідоцтво про право особистої власності на будинок.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідачки, яких було допитано в якості свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу із погосподарської книги №1002 від 29.11.2018 в будинковолодінні по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 проживали і були членами колгоспного двору: ОСОБА_5 голова двору, ОСОБА_2 невістка, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - внучки та позивач ОСОБА_1 - син /а. с.13/.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.10.1989, виданого виконавчим комітетом Жидачівської районної Ради народних депутатів, житловий будинок в АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 /а. с.9/.

Згідно технічного паспорту на житлий будинок АДРЕСА_1 рік забудови 1959, а загальна площа вказаного будинку становить 55.1 кв.м./а.с.10-12/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 04.01.2017 виконавчим комітетом Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 86 років,, померла ОСОБА_5 /а.с.5/

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.05.1957 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 /а.с.6/

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом №1348 та №1349 від 09.11.2018, ОСОБА_1 успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_5 земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,4804 га та площею 0,3629 га. /а.с.7.-8/.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 07.02.1981 ОСОБА_1 та ОСОБА_9 уклали шлюб 07.02.1981 в Облазницькій сільській раді, запис №3, після чого дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ». /а.с.18/.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 21.11.1985, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Облазниця, а її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а. с.15/.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 19.12.1981, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Облазниця, а її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а. с.16/.

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_6 від 22.12.2003, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 одружилися 22.12.2003 в с. Облазниця, а після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_13 ». /а. с.17/.

У подальшому для оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до нотаріуса, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 є спадковим майном та власністю членів колишнього колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Даний факт підтверджується постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 798/02-31 від 28.12.2018. /а.с14./.

Згідно заяви від 11.03.2021, посвідченої старостою ОСОБА_14 . Майкут., ОСОБА_4 на частку майна у колгоспному дворі не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі. /а.с.53/.

Згідно заяви від 04.03.2021, посвідченої старостою Облазницького Старостинського округу Мотрук І.М., ОСОБА_3 на частку майна у колгоспному дворі не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі. /а.с.52/.

Згідно заяви від 01.03.2021, посвідченої старостою Облазницького Старостинського округу Мотрук І.М., ОСОБА_2 на частку майна у колгоспному дворі не претендує./а.с.51/

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спірний житловий будинок. ОСОБА_1 успадкував 1/5 частини спірного будинку за законом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки отримав свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Таким чином, позивач фактично став власником 2/5 частин спірного будинковолодіння, оскільки йому як члену колгоспного двору належала 1/5 частка майна. (1/5+1/5)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить право на частки майна спірного будинковолодіння у розмірі 1/5 частки кожному, однак як встановлено судом вони, на частку майна в колгоспному дворі не претендують та відмовляється в користь позивача, що підтверджується їхніми заявами наявними в матеріалах справи. Відтак, позивач фактично став власником цілого спірного будинковолодіння. (2/5+1/5+1/5+1/5)

Також суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 25.10.1989 року, видане на ім`я ОСОБА_6 належить спадкодавцю ОСОБА_5 .

Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують відповідачі, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268, 315 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно - задовольнити.

Встановити, факт належності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане 25.10.1989 виконкомом Жидачівської районної Ради народних депутатів на ім`я « ОСОБА_6 ».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.08.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко