Справа № 265/274/21
Провадження № 2/265/585/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 березня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/274/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м Маріуполя з нього утримуються аліменти на користь відповідачки на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку. Натомість вважав, що визначений рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню за ст. 192 СК, оскільки з моменту стягнення з нього аліментів він створив нову сім`ю, одружившись з ОСОБА_4 , яка вагітна та їх подружжя чекає народження дитини. Крім того він є безробітним, а також його дружина в даний час є безробітною. Отже, матеріальне становище позивача значно погіршилось, а роботу в умовах прогресуючої пандемії на корона вірусну хворобу він знайти не може. Тому просив суд зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього за рішенням суду на користь відповідачки на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки до 1/6 частки від всіх видів заробітку.

Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився повторно, надавши суду заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності.

Відповідачка, ОСОБА_2 , до судового засідання також не з`явилась повторно, будучи про день та час слухання справи повідомленою належним чином.

При цьому ОСОБА_2 було вдруге заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, на цей час для отримання нею інформації на запит адвоката.

Натомість, суд зазначає, що відповідачка не заявила суду клопотань про необхідність витребування нових доказів по справі.

За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В той же час згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

При цьому за ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З огляду на викладене вмотивування, суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, а в разі повторної неявки такого учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, суд розглядає справу за його відсутності незалежно від причин його неявки.

Суд зауважує, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки учасника процесу до суду. Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13.

Таким чином, з огляду на викладене обґрунтування, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи за клопотанням відповідачки, ОСОБА_2 , внаслідок її повторної неявки до суду відсутні.

Отже, на підставі переліченого суд дійшов переконання про можливість провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення за ч. 4 ст. 223 ЦПК на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 17 серпня 2019 року Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Донецькій області, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 623 від 23 липня 2016 року, батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 7).

Відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 червня 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 28).

Суд також встановив, що 23 вересня 2020 року ОСОБА_1 одружився із ОСОБА_5 , внаслідок чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », актовий запис № 394, виконаний Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що також підтверджується копією паспорту ОСОБА_4 № НОМЕР_1 (а. с. 9, 10).

Відповідно до довідки № 10 від 14 січня 2021 року «Маріупольського міського пологового будинку» вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на обліку у такому закладі по вагітності терміном 27 тижнів (а. с. 8).

За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі змісту ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При цьому в новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Натомість мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд зазначає, що наявність на утриманні ОСОБА_1 дружини, яка перебуває у стані вагітності, не доводить необхідність зменшення розміру аліментів, визначеного судом відповідно до положень СК, без підтвердження позивачем погіршення його матеріального стану, що, у свою чергу, не сприятиме належному забезпеченню його малолітнього сина, ОСОБА_3 , та інтересам такої дитини.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 9 серпня 2018 року по справі № 640/10064/16-ц.

Суд при цьому зауважує, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження його доводів, що він є безробітним, оскільки його посилання у позовній заяві на довідку № 02-11 від 12 січня 2021 року залишилось без документального підтвердження, бо до позовної заяви така довідка ОСОБА_1 не додавалась.

Також позивачем не було доведено, що на час розгляду справи у суді дружина позивача є безробітною або народила спільну для їх подружжя дитину.

Враховуючи встановлені обставини по справі, зважаючи на те, що позивачем не було доведено факт того, що його матеріальний стан погіршився з часу стягнення з нього аліментів на утримання сина, ОСОБА_7 , за судовим наказом від 14 червня 2018 року, а також, що зміна сімейного стану платника аліментів суттєво вплинула на його можливості утримувати такого малолітнього сина, то суд дійшов виснвоку, що ОСОБА_1 не довів у суді підстави, передбачені ст. 192 СК, для зміни розміру аліментів, визначеного судовим наказом від 14 червня 2018 року.

Отже, на підставі викладеного обґрунтування суд дійшов переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_7 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 березня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Суддя