Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Мельник Ю.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

08.09.2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням.

У позовній заяві позивач зазначає, що проживає разом з відповідачем у двокімнатній квартирі, загальною площею 46,2 кв. м, яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.05.1996 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації згідно з розпорядженням від 29.05.1996 року № 13296, належала на праві приватної, спільної (сумісної) власності ОСОБА_3 та сторонам по справі у рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача - ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.05.2020 року, актовий запис №7579.

На час звернення з позовною заявою у Другій Київській державній нотаріальній конторі за №375/2020 відкрита спадкова справа (до 05.11.2020 року), за якою спадкоємцем є позивач по даній справі. Тобто, позивач є фактично власником ще 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належала її матері.

Стосунки з відповідачем у позивача дуже напружені, так як останній бажає зайняти кімнату, що більша за розміром - 17,1 кв. м, мотивуючи це тим, що йому потрібно більше місця.

Однак в цій кімнаті позивач завжди проживала разом з матір`ю, в ній знаходяться вбудовані меблі, які по їх розмірах та параметрах не можливо перенести до іншої кімнати.

Кімната, в якій живе відповідач - 11,4 кв. м, знаходиться у занедбаному стані, підтримання стану квартири та її утримання здійснюється лише за власний рахунок позивача.

Всі спроби вирішити спір з відповідачем мирним шляхом були невдалі, останній стоїть на своєму та поводить себе агресивно.

У зв`язку з наведеним, позивач вказує на необхідність у встановленні порядку користування житловим приміщення, з чим вона змушена звернутися до суду за позовом, оскільки відповідно до закону кожен співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі неможливості виділу в натурі кожен співвласник має право на визначення порядку користування спільним майном.

Враховуючи той факт, що позивач є власником 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 29.05.1996 року та є спадкоємцем ОСОБА_3 і тому фактично є власником спадкового майна у виді ще 1/3 частини цієї квартири, то її частка у праві спільної часткової власності на вказану квартиру становить 2/3.

Таким чином, просить встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши позивачу в користування житлову кімнату площею 17,1 кв. м, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності, а відповідачу - житлову кімнату площею 11,4 кв. м, залишивши всі інші приміщення у загальному користуванні.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

В ухвалі про відкриття провадження у справі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

У відзиві на позовну заяву, поданому 30.11.2020 року, представник відповідача вважає вимоги за позовом такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на відсутність порушеного права позивача з огляду на те, що право власності на частку померлої ОСОБА_3 ніким на даний час не набуто, оскільки не проведена державна реєстрація права власності на цю частку.

Отже, вказує, що позивач не довела, що дійсно є власницею 2/3 частин спірної квартири, а також те, що відповідач чинить дії, спрямовані на її виселення із кімнати, в якій наразі та проживає.

У відповіді на відзив, поданій 17.05.2021 року, позивач стверджує, що вона є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке було долучено до позовної заяви, та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.11.2020 року.

Тобто, державна реєстрація свідоцтва про право на спадщину за законом відбулась вже після подачі позовної заяви до суду, тому вона об`єктивно не могла долучити його при подачі позовної заяви, при цьому, добросовісно письмово повідомивши про те, що у Другій Київській державній нотаріальній конторі за №375/2020 відкрита спадкова справа, за якою вона є спадкоємцем на 1/3 частку квартири, яка до смерті належала її матері - ОСОБА_3 .

Поряд з цим, документальні підтвердження права власності на 2/3 частки направлялись учасникам листами 16.04.2021 року, зокрема, було надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка 253040761) та копію інформаційної довідки №КВ-2021 №8770 від 15.03.2021 року з КП «КМ БТІ».

Щодо, нібито, відсутності порушеного права позивача, то на таке твердження представника відповідача вказує, що, якщо б не порушувались її права, то вона б ніколи не зверталась до суду за їх захистом, тим більше, подаючи позов на рідного сина. Однак саме поведінка останнього, постійне створювання конфліктних ситуацій, його небажання рахуватись із правами матері - пенсіонерки, яка вимушена працювати та забезпечувати себе самостійно, змушує її захищати своє право на проживання в кімнаті, в якій вона проживала зі своєю матір`ю до її смерті.

З приводу посилання представника відповідача на, нібито, відсутність доказів наявного спору між сторонами, зазначає, що невизнання самого позову та написання відзиву стороною відповідача є найяскравішим доказом існування проблеми, яку співвласники не можуть вирішити шляхом домовленості.

Враховуючи викладене, просить задовольнити її позовну заяву та встановити порядок користування квартирою, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 17,1 кв. м та залишивши приміщення побутового призначення у загальному користуванні.

Заперечення на відповідь на відзив у встановлений строк стороною відповідача не було подано.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року була витребувана у Другої київської державної нотаріальної контори належним чином завірена копія спадкової справи щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яка надійшла до суду 05.07.2021 року.

Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами, наявними у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.05.1996 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації, згідно з розпорядженням від 29.05.1996 року № 13296, належала на праві приватної, спільної (сумісної) власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва та листом КВ-2021 №8770 від 15.03.2021 року КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», тобто, по 1/3 частки.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - матері позивача остання як спадкоємець за законом звернулась до Другій київської державної нотаріальної контори, якою 14.07.2020 року за №375/ була заведена спадкова справа.

Таким чином, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2020 року позивачка є власником ще 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вказаного свідоцтва про право на спадщину та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Таким чином, документально повністю підтверджується право власності позивача на 2/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з вимогами ст. 317, ч.3 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач, будучи співвласником квартири, посилається на невизнання відповідачем у добровільному порядку права позивача користуватись саме приміщенням житлової кімнати площею 17,1 кв. м, чим порушує права та законні інтереси позивача як співвласника квартири на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_2 , є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів і усунення відповідачем перешкод у користування майном, які полягають в обмеженні останнім прав позивача правомірного користування належною йому на праві власності часткою у праві власності на спірну квартиру.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідачем не порушуються права позивача, оскільки вони спростовуються відсутністю врегулювання спірних відносин між співвласниками за їх добровільною домовленістю, не визнанням відповідачем права власності позивача на 2/3 частки у спірній квартири, що свідчить про виникнення конфліктної ситуації між сторонами, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, тому такий спір про встановлення порядку користування майном підлягає вирішенню судом.

Так, відповідно до ст. 355 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Тобто, співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. При цьому поняття ж реальної частки, зокрема, може застосовуватися відповідно до ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників мас право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст. 115 ЦК це можливо, якщо кожній із сторін можу бути виділено окрему частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду № 15 від 25.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , копія якого міститься в матеріалах спадкової справи, вищевказана квартира складається з 2-х ізольованих кімнат жилою площею - 17,1 кв. м та 11,4 кв. м, а також підсобних приміщень: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору.

Виходячи з викладеного, з врахуванням площі кімнат та їх розташування у спірній квартирі, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, який позбавлений рівних умов здійснення своїх прав, з урахуванням того, що він є правомірним власником 2/3 часток у праві власності на спірну квартиру, та вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні позивачем прав власності на належне йому майно шляхом виділення йому у користування житлової кімнати площею 17,1 кв. м, залишивши у користуванні відповідача житлової кімнати площею 11,4 кв. м, в квартирі АДРЕСА_2 .

Суд також враховує, що при такому виділенні у користування позивача ізольованої кімнати площею 17,1 кв. м на його долю буде припадати менший розмір частки в квартирі, ніж повинен бути згідно з його правом власності - 19, 0 кв. м житлової площі, що на думку суду, є не суттєвим і не порушить законні житлові права співвласників, але вирішить спір про право цивільне.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 355, 358, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 :

виділити в користування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) приміщення - житлову кімнату площею 17,1 кв. м;

виділити в користування ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) приміщення - житлову кімнату площею 11,4 кв. м;

приміщення кухні, площею 7,6 кв. м, ванної кімнати, площею 2,0 кв. м, вбиральні, площею 1,2 кв. м, коридору, площею 6,3 кв. м, залишити в спільному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: