ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1450/21 Провадження 4-с/636/10/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

Головуючої судді Золотоверхої О. О.,

За участі секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за скаргою адвоката Задніпровського О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи - державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків) Касьян Маріана Василівна, начальник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків) Кононенко Роман Вікторович, на рішення та дії державного виконавця та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків) Касьян М.В. та Кононенка Р.В.,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 , - адвокат Задніпровський О.О., який діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків) Касьян М.В. та Кононенка Р.В., в якій просив суд визнати дії та рішення державного виконавця Касьян М.В. та начальника міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та м. Чугуєву Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кононенка Р.В. щодо не врахування наданих ОСОБА_1 квитанцій про сплату аліментів, відповідно до виконавчого листа №636/239/20 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки, ОСОБА_3 такими, що не відповідають вимогам законодавства та зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків)врахувати надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів на утримання доньки, ОСОБА_3 на загальну суму 25598,00 грн.

На судове засідання сторони не з`явились, від заявника до початку судового засідання надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, на задоволенні скарги наполягав.

Від представника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків) до суду надійшли відзив та письмові пояснення по суті скарги та заява про розгляд скарги за відсутності представника виконавчої служби.

Від заінтересованої особи ОСОБА_2 25.05.2021 до суду надійшла заява, в якій стягувач проти задоволення скарги заперечувала та повідомила суд про те, що жодних усних домовленостей із колишнім чоловіком щодо відкриття рахунку на ім`я дочки та переведення аліментів на цей рахунок, не існувало, дитина про відкриття такого рахунку їй не повідомляла, кошти які на нього надходили, дочка вважала подарунками від бабусі. Крім того, стягувач в заяві вказувала, що при зверненні до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження вона повідомила номер рахунку, на який мали надходити платежі зі сплати аліментів, та наполягала на тому, що доказів повідомлення ОСОБА_1 їй, як стягувачу у виконавчому провадженні, про відкриття рахунку на ім`я доньки, заявником до суду не надано.

ОСОБА_2 наполягала на тому, що скаржник намагається уникнути виконання свого обов`язку з утримання дочки, в зв`язку із чим проти задоволення скарги заперечувала.

Суд, ознайомившись із заявами учасників справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного.

Як вказував у скарзі заявник, і даний факт є підтвердженим копією відповіді на звернення адвоката (а.с. 12), на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків)перебуває виконавче провадження ВП №63433394 з примусового виконання виконавчого листа по справі №636/730/20 від 25.09.2020, виданого Чугуївським міським судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2218,00 грн щомісяця, починаючи з 21.02.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

30.10.2020 старшим державним виконавцем відділу Пановою І.Ю. за заявою ОСОБА_2 від 23.10.2020 винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження.

У вказаній заяві ОСОБА_2 від 23.10.2020 (а.с. 45) стягувачем зазначено банківські реквізити за якими слід перераховувати аліменти, до заяви додано відповідну довідку банку за реквізитами (а.с. 46).

Проте, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (а.с. 49) не містить відомостей про банківські реквізити стягувача, за якими слід проводити сплату аліментів, представником державної виконавчої служби до суду також не надано доказів належного сповіщення боржника у виконавчому провадженні щодо банківських реквізитів стягувача за якими слід проводити сплату аліментів.

Як вказував заявник, і його твердження підтверджені матеріалами справи, сплачувати аліменти ОСОБА_4 почав до набрання законної сили рішенням суду про стягнення з нього аліментів (17.09.2020), такі сплати мали місце з лютого 2020 року по грудень 2020 року, тобто частина коштів на утримання дитини перераховувалась на рахунок дитини до відкриття виконавчого провадження, з метою уникнення утворення заборгованості з аліментів.

10.12.2020 державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментам (а.с. 54), який становив 21365,72 грн.

Після надання боржником до державної виконавчої служби квитанцій про сплату аліментів на картковий рахунок ОСОБА_3 , 22.12.2020 державним виконавцем повторно складено розрахунок заборгованості з аліментів, яка, з урахуванням проведених платежів, становила 1390,38 грн.

10.02.2020 до державної виконавчої служби звернулась стягувач ОСОБА_2 , яка в заяві просила не враховувати перерахування грошових коштів на банківську карту ОСОБА_3 як аліменти, та повідомила, що станом на 10.02.2020 на банківський рахунок, реквізити якого нею вказано при зверненні до виконавчої служби, аліментів не надходило.

На підставі вказаної заяви 11.02.2020 державним виконавцем знову проведено розрахунок заборгованості по аліментам та визначено її суму 25937,63 грн.

У відповіді на адвокатське звернення та у відзиві на скаргу представник державної виконавчої служби посилався на положення ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» та вказував, що оскільки ані платник за наданими боржником квитанціями, ані отримувач коштів не є сторонами виконавчого провадження, підстав для зарахування вказаних коштів у якості аліментів, немає.

Так, в якості обґрунтування мотивів своєї скарги, представником ОСОБА_1 адвокатом Задніпровським О.О. до матеріалів справи долучені копії квитанцій про перерахування на банківську картку Юніор, що належить ОСОБА_3 на загальну суму 20834,00 грн. (а.с. 15-18).

Як вбачається з відповіді на запит суду від 09.06.2021, наданої АТ КБ «Приватбанк» за період часу з 01.01.2020 по 31.12.2020 на рахунок ОСОБА_3 від відправника ОСОБА_1 з коментарем до платежу «аліменти» щомісяця надходили грошові перекази на загальну суму 23255 грн.

Відповідно статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 179 Сімейного кодексу України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, на ім`я неповнолітньої ОСОБА_3 15.11.2018 відкрито банківський рахунок, на який ОСОБА_1 особисто, або, як зазначено в скарзі, за його дорученням його мати ОСОБА_5 , здійснювали перерахування грошових коштів, зазначаючи у коментарях до переказів «аліменти», «борг по аліментах», «подарунок на день народження», тощо (а.с. 75), що не суперечить вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_2 в адресованій до суду заяві від 25.05.2021 не заперечувала факту отримання її дочкою, ОСОБА_3 , на її картковий рахунок грошових коштів, але вказувала, що дитина вважала наведені кошти подарунками та допомогою від бабці та не повідомляла їй про відкриття на її ім`я банківського рахунку.

Пунктом 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5встановлено, що виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості має бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час провадиться в межах трирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання (п. 15 Інструкції).

Також, слід звернути увагу, що статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» на сторони покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, тобто у випадку сплати аліментів обов`язок повідомити виконавця покладається не лише на боржника, а й на стягувача.

Як вбачається, з наявних у справі копій заяв від 10.02.2021, 20.04.2021 стягувач повідомила державного виконавця про неотримання аліментів на зазначений нею розрахунковий рахунок, після чого державним виконавцем проводився розрахунок заборгованості з аліментів вже без врахування наданих боржником відомостей про сплату аліментів на картку дитини.

Підставою для відмови у прийнятті в рахунок сплати аліментів копій квитанцій, наданих боржником стало те, що кошти перераховувались не на рахунок стягувача та не боржником особисто, а іншою особою.

Із такими твердженням державного виконавця суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи Державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як зазначено в Ухвалі ВСУ від 11.03.2019 року справа № 2-1614/08, провадження № 61-3466ск19, згідно з частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем в порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема, за заявою сторін виконавчого провадження.

Відповідно до статті 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що боржник періодично сплачував аліменти, на підтвердження чого надано копії квитанцій, проте державним виконавцем ці кошти у розрахунок заборгованості не включені, дійшов правильного висновку що дії державного виконавця є протиправними, а заборгованість зі сплати аліментів ним визначена неправильно.

Крім того, у вказаній ухвалі зазначено, що доказів щодо того, що ці кошти сплачувались на виконання інших, ніж аліментних, зобов`язань, стягувач не надала, а державний виконавець не встановив.

Суд також враховує пов`язаність призначення платежу із аліментами у зв`язку із тим, що кожен із проведених ОСОБА_1 або його матір`ю ОСОБА_5 , яка діяла за його дорученням, мав відповідний коментар, що свідчить про цільовий характер таких переказів.

З долучених до скарги копій квитанцій вбачається, що за період часу з 18.02.2020 по 18.03.2021 на картковий рахунок ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 із коментарем «аліменти», «борг по аліментах» переведено грошові кошти на загальну суму 29553,00 грн.

Відомостей про існування між боржником та стягувачем інших, крім аліментних, зобов`язань, за час розгляду скарги судом, стягувачем не надано.

За приписами ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також бере до уваги положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якими визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування його до фактичних обставин справи, прийнявши до уваги встановлені під час розгляду скарги фактичні обставини, з урахуванням того стягувач не надала доказів, що кошти, перераховані на карту дитини сплачувались на виконання інших, ніж аліментних, зобов`язань, а державний виконавець також цього не встановив, суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 268, 263-264, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.02.2012, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката Задніпровського О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

Визнати дії та рішення державного виконавця Касьян М.В. та начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків) Кононенка Р.В. щодо не врахування наданих ОСОБА_1 квитанцій про сплату аліментів, відповідно до виконавчого листа №636/239/20 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки, ОСОБА_3 такими, що не відповідають вимогам законодавства та зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Печенізькому, Чугуївському районах та по м. Чугуєву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Харків) врахувати надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів на утримання доньки, ОСОБА_3 на загальну суму 25598,00 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. О. Золотоверха