ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/460/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2364/19 Категорія: 301030000 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіБондаренко С.І., Сіренко Ю.В.
секретарПопова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ДП «Сетам», приватний виконавець Бурмага Є.А., ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 (скаржник), ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_4

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.11.2020 (повний текст складено 13.11.2020, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Сетам», приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_4 . про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки,

в с т а н о в и в :

у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати недійсними прилюдні торги від 04.02.2019 з продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також визнати недійсними і скасувати протокол з проведення електронних торгів № 386415 від 04.02.2019 та акт про реалізацію предмета іпотеки, проведені електронні торги (аукціон) від 21.02.2019.

В обґрунтування заявлених вимог вказав на те, що 04.02.2019 відбулися спірні електронні торги з продажу вказаної квартири, які суперечать вимогам ЦК України та ЗУ «Про іпотеку», оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» заставодержателем квартири не було, що вбачається з відомостей в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотекодержателя Черкаське відділення ВАТ «Сведбанк», отже це ТОВ не могло задовольняти свої вимоги у порядку реалізації предмета іпотеки.

Відповідачами порушено порядок проведення прилюдних торгів - позивача не було повідомлено про день, час і місце їх проведення та про початкову ціну продажу майна, що позбавило його можливості рецензування оцінки і призвело до продажу майна на невигідних для нього умовах та порушило право викупити спірне майно. Позивач в цій частині посилається на висновок ВС від 14.02.2018 у справі №759/2467/15-ц

Звіт про оцінку квартири по АДРЕСА_2 не відповідає вимогам законодавства щодо провадження оціночної діяльності (застосована методологія, порівняльний підхід та ін.), тому його не можна було використовувати на прилюдних торгах - висновки ВС у постанові від 06.02.2019 у справі №168/828/16-ц.

Оспорювані прилюдні торги мали місце під час арешту квартири позивача згідно ухвали від 29.01.2019 Золотоніського міськрайонного суду у справі №695/319/19-ц з позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.11.2020 позовні вимоги у справі залишено без задоволення, з посиланням на те, що спірні прилюдні торги відбулися згідно визначених законодавством вимог щодо їх проведення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, третя особа ОСОБА_3 11.01.2021 подала через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням задовольнити позовні вимоги у справі. В обґрунтування вказано на доводи, аналогічні викладеним у позові - реалізація квартири на спірних торгах під час накладеного арешту згідно ухвали суду від 29.01.2019, які суд відхилив невірно трактувавши висновки ВС - у справі №607/13888/16 від 19.05.2020, №372/3161/18 від 24.09.2020, №607/6096/17 від 11.04.2019; суд не врахував висновки ВС від 24.04.2019 у справі №359/3506/16-ц та від 22.01.2020 у справі №373/101/18 за якими накладення арешту на майно є перешкодою для його реалізації; суд не врахував, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є іпоттекодержателем квартири позивача та суд помилково послався в цій частині вимог на рішення апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2015 у справі №695/993/15-ц де вказано про перехід до ТОВ «Кредитні ініціативи» прав вимоги лише за кредитним договором, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2018 у справі №711/1360/18 скасоване апеляційним судом; відсутність державної реєстрації прав ТОВ «Кредитні ініціативи» як іпотекодержателя свідчить про те, що вказане товариство не є іпотекодержателем щодо квартири позивача - висновки ВС від 16.04.2020 у справі №1640/2831/18, від 07.08.2019 у справі №802/506/16, від 13.11.2019 у справі №509/2220/14, від 12.06.2019 у справі №569/16312/17 та ін.; суд невірно вказав про застосування норм ЗУ «Про іпотеку» та Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек у редакції на час укладення договору факторингу від 28.11.2012, адже правовідносини з приводу прилюдних торгів мають врегульовуватися нормативно-правовими актами, чинними на час їх проведення; суд застосував висновок ВС від 14.03.2018, який стосується норм права, які на час вирішення спору в цій справі втратили чинність; так як ТОВ «Кредитні ініціативи» не є іпотекодержателем його вимоги не можуть бути задоволені у порядку, визначеному ЗУ «Про іпотеку»; суд не врахував, що спірна квартира є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , отже її відчуження на прилюдних торгах порушує право власності вказаних осіб - правовий висновок ВС віл 01.04.2020 у справі №462/518/18 та від 09.12.2020 у справі №493/38/18; в іпотечному договорі квартиру оцінено в 1847237,16 грн. (67000,00 доларів США), однак на прилюдних торгах її було продано за 497700,00 грн.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ТОВ «Кредитні ініціативи» просили суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 06.05.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2301/0508/88-997, за яким банк надав останньому кредит у розмірі 50000,00 доларів США. В порушення умов договору ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість станом на 01.03.2015 в розмірі 1 060 106,69 грн.

Виконання зобов`язань позичальника за цим кредитним договором забезпечувалося іпотекою квартири за адресою АДРЕСА_1 , відомості про обтяження якої іпотекою 06.05.2008 були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Романій Н.В.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2015 у справі №695/993/15-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» за вказаним кредитним договором стягнуто заборгованість у сумі 1 060 106,69 грн.

З мотивувальної частини вказаного рішення апеляційного суду вбачається, що 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. Цього ж дня ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклало договір факторингу із ТОВ «Кредитні ініціативи». За вказаними договорами факторингу до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, зокрема і за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 .

Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у, зокрема, цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Далі, на виконання рішення суду про стягнення боргу зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» приватним виконавцем Бурмагою Є.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018.

19.11.2018 приватним виконавцем Бурмагою Є.А. накладено арешт на все нерухоме майна боржника ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Запис про обтяження №28985885 (спеціальний розділ).

03.01.2019 квартира ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 була передана на реалізацію ДП «СЕТАМ» згідно заявки на реалізацію арештованого майна приватного виконавця Бурмаги Є.А.

04.02.2019 відбулися електронні торги з продажу цієї квартири, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 . За результатами проведення торгів 04.02.2019 був складений протокол №386415, згідно якого переможцем торгів стала ОСОБА_2

21.02.2019 приватним виконавцем Бурмагою Є.А. складено акт про реалізацію предмета іпотеки та про проведені електронні торги, вказано що розрахунок за придбане майно переможцем торгів ОСОБА_2 - проведено повністю.

Позивач в цій справі стверджує про те, що вказані прилюдні торги та складені по їх результатам протокол з проведення електронних торгів № 386415 від 04.02.2019 та акт про реалізацію предмета іпотеки є незаконним та мають бути скасовані, оскільки:

- ТОВ «Кредитні ініціативи» не є заставодержателем іпотечного майна та відсутня державна реєстрація іпотеки вказаного товариства на це майно;

- відповідачами порушено порядок проведення прилюдних торгів - позивача не було повідомлено про день, час і місце їх проведення та про початкову ціну продажу майна, що позбавило його можливості рецензування оцінки і призвело до продажу майна на невигідних для нього умовах та порушило право викупити спірне майно;

- звіт про оцінку іпотечної квартири не відповідає вимогам законодавства, крім того, в ньому вказано про трикімнатну квартиру, а насправді предметом іпотеки є двокімнатна квартира;

- прилюдні торги мали місце під час арешту квартири позивача згідно ухвали від 29.01.2019 Золотоніського міськрайонного суду у справі №695/319/19-ц;

- іпотечна квартира є спільним майном подружжя, отже на неї не може бути звернуто стягнення.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Предметом позовних вимог у справі є визнання електронних прилюдних торгів недійсними.

У ч.ч.1, 2 ст.61 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного в ч.8 ст.56 цього закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Мін`юсту від 29.09.2016 №2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до правового висновку ВП ВС у постановах від 21.11.2018 у справі №465/650/16-ц та від 23.01.2019 у справі №522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством, щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Згідно із ч.1 ст.650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України).

У ч.4 ст.656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей та цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті.

Наведене узгоджується з нормами ч.4 ст.656 ЦК України за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст.203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Згідно з п.4 розд. X Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, унесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізособи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановчі документи, що підтверджують право власності боржника на майно (п.5 розд. X).

У постанові від 05.06.2018 у справі №910/856/17 ВП ВС дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є ДВС та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.

Згідно пункту другого частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Враховуючи, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1- 3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд констатує, що результати проведених прилюдних електронних торгів можуть бути визнані недійсними за позовними вимогами зацікавленої особи з підстав їх невідповідності вимогам законодавства (як у цій справі), аналогічно визнанню недійсним оспорюваного правочину по купівлі-продажу майна.

Надаючи оцінку доводам позивача у справі в обґрунтування заявленим вимогам, апеляційний суд враховує таке.

Позивач стверджує про те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є заставодержателем іпотечного майна та за вказаним товариством не обліковується державна реєстрація іпотеки на це майно.

Однак з рішення апеляційного суду Черкаської області від 22.12.2015 у справі №695/993/15-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості вбачається, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу. Цього ж дня ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклало договір факторингу із ТОВ «Кредитні ініціативи». За вказаними договорами факторингу до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі заборгованості боржників та у Переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, зокрема і за кредитним договором, укладеним із відповідачем ОСОБА_1 , що спростовує апеляційні доводи скаржника про протилежне.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у, зокрема, цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже відповідні фактичні обставини встановлено судовим рішенням у справі за спором між цими ж сторонами, яке набрало законної сили, та під сумнів брати їх при розгляді даної справи не можна.

Дійсно, як вказує апелянт, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2018 року, на яке суд першої інстанції посилається в своєму рішенні як на одну з підстав для відмови у задоволенні позову, наразі скасоване, однак це не впливає на правильність висновків суду в цілому в цій частині вимог.

Крім того, ст. ст. 3, 4 ЗУ «Про іпотеку», чинному на момент укладення договору факторингу від 28.11.2012 та переходу прав за іпотечним договором до ТОВ «Кредитні ініціативи», визначено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення; іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору; обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством; у разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотеко держателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Згідно висновків ВС в постанові від 14.03.2018 у справі №125/2360/16-ц за п.1 постанови КМУ від 31.03.2004 «Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек» державна реєстрація іпотек здійснюється з метою: реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки: надання в інтересах фізичних чи юридичних осіб інформації про обтяження нерухомого майна іпотекою або про відсутність такого обтяження.

Невнесення інформації до державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя не змінює обсягу його прав, а державна реєстрація іпотек здійснюється з метою реалізації переважного права іпотекодержателя. Відсутність відомостей про зміну іпотекодержателя не тягне за собою недійсність права вимоги та не може свідчити про те, що договір про відступлення права вимоги є неукладеним.

Крім того, іпотекодавець в даному випадку факту звернення стягнення на квартиру у виконавчому провадженні та передачу цього майна на реалізацію до суду не оскаржував, отже не є протиправним задоволення вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержателя, за рахунок іпотечного майна, про що помилково вказує скаржник.

При цьому апеляційні доводи з посиланням на висновки ВС від 16.04.2020 у справі №1640/2831/18, від 07.08.2019 у справі №802/506/16, від 13.11.2019 у справі №509/2220/14, від 12.06.2019 у справі №569/16312/17 оцінюються апеляційним судом критично, адже у вказаних справах судами було встановлено інші фактичні обставини - факт відсутності переходу до нового кредитора прав вимоги за кредитними договорами (справа №569/16312/17), що за обставин цієї справи не мало місця та скаржником під сумнів при апеляційному перегляді не ставиться, скасування судами державної реєстрації іпотеки (справа №1640/2831/18), у справі №802/506/16 ВП ВС вирішувала питання про визначення юрисдикції спору, а не про обґрунтованість відповідних вимог, а в справі 509/2220/14 - ВС направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки не було досліджено докази щодо відступлення прав вимоги за іпотечним договором новому кредитору боржника.

Вказівка скаржника в цій справі на те, що суд невірно вказав про застосування норм ЗУ «Про іпотеку» та Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек у редакції на час укладення договору факторингу від 28.11.2012, адже правовідносини з приводу прилюдних торгів мають врегульовуватися нормативно-правовими актами, чинними на час їх проведення, не свідчить про помилковість висновків суду в цій справі, адже предметом судового контролю є дотримання вимог законодавства в момент набуття новим кредитором прав вимоги за договором іпотеки згідно відповідного договору факторингу, а подальший продаж іпотечного майна на прилюдних торгах - є фактичним задоволенням наявних вимог іпотекодержателя за рахунок іпотечного майна, тобто діями, вчиненими на реалізацію наявного права, дійсність якого перевірялася судом.

Вказівка скаржника на те, що суд застосував висновок ВС від 14.03.2018, який стосується норм права, які на час вирішення спору в цій справі втратили чинність, є необґрунтованою, адже у справі №125/2360/16-ц ВС надав оцінку нормам матеріального права щодо чинності іпотеки, питання про що стосовно відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» порушує позивач у даній справі.

Надаючи оцінку позовним доводам про те, що відповідачами порушено порядок проведення прилюдних торгів - позивача не було повідомлено про день, час і місце їх проведення та про початкову ціну продажу майна, що позбавило його можливості рецензування оцінки і призвело до продажу майна на невигідних для нього умовах та порушило право викупити спірне майно, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Відповідачем надано суду докази публікації оголошень про проведення електронних торгів з продажу предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_3 в газетах « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_2 », повідомлення про реалізацію предмета іпотеки, шляхом проведення електронних торгів від 08.01.2019 №223/18-18-19 (том 2 а.с.9-12).

Відповідно до ч.5 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

За адресою боржника, вказаною у виконавчому листі, яка співпадає з місцем реєстрації ОСОБА_1 (том2 а.с.25, 29) 22.12.2018 рекомендованим листом направлено результати оцінки майна, що підтверджується поштовою квитанцією від 22.12.2018 з ідентифікатором 593, роздруківкою інформації з сайту ПАТ «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення з повідомленням, що відправлення вручено особисто 24.12.2018 (том 2 а.с.13).

Отже боржника було належним чином повідомлено про проведені електронні торги та він був обізнаний з оцінкою іпотечного майна, з якою його виставляють на продаж, відповідно, мав можливість висловити свою незгоду з нею, що спростовує апеляційні доводи про протилежне.

Посилання скаржника на те, що в іпотечному договорі квартиру оцінено в 1847237,16 грн. (67000,00 доларів США), однак на прилюдних торгах її було продано за 497700,00 грн. на правильність висновків суду в цій справі не впливає, оскільки за змістом статей 38, 39 ЗУ «Про іпотеку» та статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції на час проведення оспорюваних прилюдних торгів було встановлено, що у разі відсутності згоди сторін щодо вартості майна, яке передається на реалізацію, його ціна визначається згідно оцінки суб`єктом оціночної діяльності, як у даному випадку.

При цьому посилання позивача та скаржника на те, що звіт про оцінку іпотечної квартири не відповідає вимогам законодавства, крім того, в ньому вказано про трикімнатну квартиру, а насправді предметом іпотеки є двокімнатна квартира, про неправильність вирішення спору у справі не свідчать, адже в учасників спору не було перешкод в належній ідентифікації предмета продажу щодо кількості кімнат, про що належним чином було інформовано в оголошенні про прилюдні торги, таким чином відповідна описка сама по собі не може ставити під сумнів всю оцінку майна.

З витягу із незалежної оцінки квартири, наданої приватним виконавцем Бурмагою Є.А. (том 1 а.с.185), вбачається, що квартира двокімнатна, загальною площею 69,2 кв.м. У свідоцтві на право власності від 01.04.2008 кількість кімнат не зазначається (том 1 а.с.13). У заявці приватного виконавця про реалізацію арештованого майна у спосіб проведення електронних торгів (том 1 а.с.188), акті про реалізацію майна (том 1 а.с.22) та протоколі проведення електронних торгів - вказано фактичну кількість кімнат у квартирі - дві (том 1 а.с.20).

Також ні позивач ні скаржник до суду не оспорювали правильність проведеної оцінки іпотечного майна.

Згідно висновків ВП ВС в постанові від 12.06.2019 у справі №308/12150/16-ц та визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців згідно вимог ч.2 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

В постановах ВП ВС від 15.05.2019 у справі №678/301/12, ВС від 11.12.2019 №640/9700/17-ц, від 27.03.2019 у справі №361/2650/16-ц, від 17.04.2019 у справі №456/4503/14-ц зазначається, що державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.

Отже така позиція є сталою у практиці ВС при вирішенні подібних спорів.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що прилюдні торги мали місце під час арешту квартири позивача згідно ухвали від 29.01.2019 Золотоніського міськрайонного суду у справі №695/319/19-ц, апеляційний суд враховує таке.

Згідно висновку ВП ВС від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 (пункт 40) заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень. Якщо ж майно не буде реалізоване, а іпотека буде припинена або буде знятий арешт, накладений виконавцем (зокрема, у випадку повного виконання боржником свого обов`язку), то заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, і надалі виконуватимуть функцію забезпечення позову.

Таким чином факт накладення арешту на квартиру позивача не може бути перешкодою для задоволення вимог іпотекодержателя цієї квартири за рахунок забезпеченого майна, враховуючи, що відповідне право у цієї особи виникло раніше, ніж накладений судом арешт, який при цьому був накладений судом вже після передання державним виконавцем майна на реалізацію на спірні торги.

Ідентичні висновки містить постанова ВС від 24.09.2020 у справі №372/3161/18 на яку вказує скаржник в своїй апеляційній скарзі.

У аспекті вищевикладеного, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що реалізація квартири на спірних торгах була незаконною у зв`язку з накладеним арештом згідно ухвали суду від 29.01.2019.

Пунктом 2 розділу ХІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, передбачено, що підставою для зупинення електронних торгів в цілому або за окремим лотом є, зокрема, рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна. Оскільки відповідного рішення на час проведення торгів не було та ДП «СЕТАМ» не направлялось, в нього були відсутні підстави для зупинення електронних торгів за лотом №325517.

Позивачем не доведено, що ДП «Сетам» на момент проведення торгів перебував у правовому режимі обмеження суб`єктивних прав та не мав права проводити електронні торги. Наведене узгоджується з правовою позицією ВС в постанові від 24.09.2020 у справі №372/3161/18 та постанові від 19.05.2020 у справі №607/13888/16-ц.

Ухвала Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.01.2019, якою накладено арешт на квартиру, приватному виконавцю Бурмазі Є.А. та ДП «СЕТАМ» не направлялась, що сторони справи під сумнів не ставлять та не спростовують.

Висновок ВС у справі №607/13888/16 від 19.05.2020 такі міркування під сумнів не ставить, так як в тій справі не надавалася оцінка законності проведення електронних торгів при наявному арешту на майно, що на них реалізовувалося.

ВС у справі №607/6096/17 постанова від 11.04.2019 (на яку вказує скаржник) не встановив наявність перешкод для проведення прилюдних торгів з продажу майна боржника у зв`язку з накладеним арештом на це майно.

ВС у постанові від 24.04.2019 у справі №359/3506/16-ц та від 22.01.2020 у справі №373/101/18, на які вказує скаржник, встановив інші фактичні обставини - наявність арешту під час укладення договору купівлі-продажу щодо арештованого майна між іншими особами, що не співвідноситься із обставинами у даній цивільній справі стосовно продажу майна у ході виконання судового рішення про стягнення заборгованості на користь забезпеченого кредитора, який одночасно є іпотекодавцем майна, яке є предметом продажу з прилюдних торгів.

Апеляційний суд оцінює критично позовні доводи в цій справі про те, що іпотечна квартира є спільним майном подружжя, отже на неї не може бути звернуто стягнення, та відповідні апеляційні доводи скаржника з посиланням на правовий висновок ВС від 01.04.2020 у справі №462/518/18 та від 09.12.2020 у справі №493/38/18, з урахуванням такого.

За змістом висновку ВС від 01.04.2020 у справі №462/518/18, на який вказав скаржник, спільне майно подружжя може бути предметом продажу на прилюдних торгах у виконавчому провадженні у разі, якщо даний спосіб забезпечення застосований щодо обов`язку позичальника по поверхнею кредитних коштів, використаних у потребах цієї сім`ї.

У даному випадку постановою апеляційному суду Черкаської області від 16.05.2019 у справі №695/319/19 встановлено, що: ОСОБА_3 давала згоду на передачу в іпотеку спірної квартири її чоловіком ОСОБА_1 , що вказано у заяві від 06.05.2008, посвідченій приватним нотаріусом Романій Н.В., отже в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України відповідні обставини додатковому доказуванню не підлягають.

В нотаріально завіреній заяві дружини позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (том 3 а.с.136 на звороті) вказано, що ОСОБА_3 , даю свою згоду на передачу в іпотеку моїм чоловіком ОСОБА_1 , квартири АДРЕСА_3 , набутої нами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. При цьому вказала, що такий правочин відповідає інтересам сім`ї, а умови договору іпотеки визначалися її чоловіком самостійно. ОСОБА_3 не заперечує проти отримання її чоловіком кредиту в розмірі 50 000 доларів США від ВАТ «Сведбанк» під 11 % річних.

Отже у виконавчому провадженні правомірно було реалізоване спільне майно подружжя, яке перебувало в іпотеці для забезпечення виконання кредитних зобов`язань, що виникли в інтересах сім`ї даного подружжя, що підтверджується відповідними заявами співвласника майна (дружини позичальника за кредитним договором), засвідченими нотаріально.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції в цій справі, апеляційна скарга відповідача не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.11.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.11.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Сетам», приватного виконавця Бурмаги Євгенія Анатолійовича, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ТОВ «Кредитні ініціативи», ОСОБА_4 , про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акту про реалізацію предмета іпотеки - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 31.03.2021.

Суддя-доповідач

Судді