У Х В А Л А

04 серпня 2021 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Якимець О. І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ СІТІ КЕПІТАЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЖИТЛО - КАПІТАЛ», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «УКРБУД ІНВЕСТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРИТЕТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», про визнання майнових прав на об`єкти інвестування,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідачів, згідно з якою просить визнати за ним майнові права на об`єкти інвестування: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6, які знаходяться в об`єкті незавершеного будівництва - житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_7 .

Вивчивши письмові матеріали заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), якою позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач просить визнати майнові права на об`єкти інвестування - житлові квартири, які знаходяться в об`єкті незавершеного будівництва - житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_7 , який на даний час не введено в експлуатацію.

Суд зазначає, що дана справа не підсудна Подільському районному суду м. Києва, оскільки виключна підсудність, визначне ч. 1 ст. 30 ЦПК, застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір стосується прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Так, відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

ЦК при класифікації речей як об`єктів цивільних прав поділяє речі на рухомі і нерухомі.

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.

За змістом частини другої статті 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У розумінні частини другої вказаної статті ЦК України житлові будинки, будівлі, споруди тощо охоплюються поняттям «нерухоме майно». Однак вказаний перелік об`єктів нерухомого майна не є вичерпним.

Так, зокрема, відповідно до статті 5 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення.

Таким чином, нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення.

Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництвом нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.

Виходячи з аналізу чинного законодавства, вбачається, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Предметом договору у цій справі є майнові права на створені об`єкти, які знаходяться в житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (« ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою: АДРЕСА_7 , який не введено в експлуатацію, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни його призначення, тобто, якому притаманні усі ознаки нерухомого майна.

Оскільки спір у цій справі виник з приводу об`єкта нерухомого майна, що знаходиться в Голосіївському районі м. Києва, то спір щодо майнових прав на вказане майно має розглядатись Голосіївським районним судом м. Києва.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 187, 258-261, 353 ЦПК, суддя -

п о с т а н о в и в :

справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ СІТІ КЕПІТАЛ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЖИТЛО - КАПІТАЛ», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ «УКРБУД ІНВЕСТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРИТЕТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», про визнання майнових прав на об`єкти інвестування - передати за територіальною підсудністю на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 04 серпня 2021 року.

Суддя О.І. Якимець