КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4909/2021
У Х В А Л А

29 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кашперської Т.Ц., вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року в позові відмовлено. Не погоджуючись із даним рішенням в його мотивувальній частині, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 15 березня 2021 року засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, пропустивши строк на апеляційне оскарження, та звернувся з клопотанням про поновлення цього строку, посилаючись на те, що повний текст рішення ним отримано 22 січня 2021 року і загальний результат вирішення справи його влаштовував, однак, отримавши апеляційну скаргу позивача на електронну пошту та ознайомившись з її доводами, вирішив оскаржити рішення суду першої інстанції, встановивши повну безпідставність висновку суду про отримання відповідачем від позивача будь-яких коштів; таким чином, відповідач вважає, що пропустив строк на апеляційне оскарження з поважної причини, а саме через людяне ставлення до позивача і його репутації.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження (його особисте ставлення до позивача, а фактично - зміна процесуальної позиції відповідача) не можуть вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки відповідач ОСОБА_1 об`єктивно мав реальну можливість реалізувати свої процесуальні права на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у межах процесуальних строків, визначених ч. 2 ст. 354 ЦПК України, і подати апеляційну скаргу в межах тридцятиденного строку з дня отримання повного рішення суду, що є підставою для безумовного поновлення строку на апеляційне оскарження, однак вказаною процесуальною можливістю не скористався на власний розсуд.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про неповажність підстав поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, зазначених в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_1 .

Згідно ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 ЦПК України, а саме апеляційна скарга залишається без руху із наданням строку тривалістю десять днів з моменту вручення копії ухвали для виправлення вказаних недоліків. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційна скарга залишається без руху, для усунення недоліків необхідно протягом десяти днів з дня вручення ухвали вказати інші поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року залишити без руху та встановити строк тривалістю десять днів з моменту вручення копії ухвали для виправлення вказаних недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.