Справа № 456/971/19 Головуючий у 1 інстанції: Бораковський В.М.
Провадження № 22-ц/811/1258/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючий суддя Мікуш Ю.Р.

Судді: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Сеньків Х.І.

З участю учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

в с т а н о в и в :

14.03.2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 2016 року народження до ОСОБА_1 про стягнення на її користь моральну шкоду в сумі 500 000,00 грн., на користь малолітнього ОСОБА_3 , 2016 р.н. 500 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.07.2016 року біля 00 год.25 хв. на автодорозі в с.Сасів Золочівського району відбулася ДТП внаслідок зіткнення автомобіля марки «ВАЗ 2108» р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_4 внаслідок якої ОСОБА_4 помер.

Внаслідок смерті чоловіка та батька ще на той час ненародженої дитини їй завдано тяжку моральну травму, яку вона оцінює по 500 000,00 грн. для себе і для дитини.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування за завдану моральну шкоду у сумі 200 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування за завдану моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Просить змінити оскаржуване рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року в частині стягнення з нього 200 000,00 грн. на користь позивача ОСОБА_2 та 200 000,00 грн. на користь її малолітнього сина ОСОБА_5 відшкодувань за завдану моральну шкоду спричинену джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з відсутністю його вини у ДТП. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 5 000 (п`ять) тисяч грн.. та на користь малолітнього сина ОСОБА_5 5 000,00 (п`ять) тисяч грн. Стягнути з нього 1261,20 грн. судових витрат, решту судових витрат покласти на позивача.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представник позивача ОСОБА_3 адвокат Олексишин І.Б. надав суду Відзив на апеляційну скаргу. У Відзиві зазначає, що погоджується з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року, вважає його законним та справедливим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги.

02.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 надав суду Відповідь на Відзив, де зазначає, що присуджена судом позивачу сума моральної шкоди є завищеною, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості. Судом не враховано, що жодної його вини у ДТП під час якої загинув чоловік позивача ОСОБА_4 немає.

Вважає, що суд при розгляді справи неналежно оцінив фактичні обставини справи внаслідок чого допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

У Відповіді на Відзив відповідач ОСОБА_6 дає аналіз обставинам справи та посилається на постанови досудового розслідування, на Висновки експертиз як доказ про відсутність його вини у ДТП, яка мала місце 04.07.2016 року. Просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції в силі.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кравчук З.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката Олексишина І.Б. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 04 липня 2016 року біля 00:25 год. на автодорозі в с.Сасів Золочівського району Львівської області відбулося зіткнення автомобіля марки ВАЗ 2108 р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП, велосипедиста ОСОБА_4 було госпіталізовано у Золочівську ЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ, політ травма, де останній помер від отриманих травм, які були несумісні із життям.

За фактом ДТП було розпочате кримінальне провадження № 0000428 за ч.2 ст. 286 КК України.

31 травня 2018 року заступником начальника СВ Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області мойором міліції Яворським Ю.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000428 від 04 липня 2016 року у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

20 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Золочівського районного суду Львівської області постанову від 31.05.2018 року про закриття кримінальної справи скасовано.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля ВАЗ 2108 р.н.з. НОМЕР_2 на момент скоєння ДТП була застрахована.

Позивач ОСОБА_2 як дружина загиблого зазнала тяжкої моральної травми, оскільки з часу одруження пройшло 10 днів, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.06.2016 року (а.с.8).

На час загибелі у ДТП ОСОБА_4 вона була вагітна, що встановлено протоколами ультразвукового обстеження ( а.с.71,72,74,75,77).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.12.2016 року (а.с.6).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Золочів (а.с.7).

З лікарського свідоцтва про смерть № 35/16 від 04.07.2016 року вбачається, що причиною смерті є: велосипедист травмований при зіткненні з легковим автомобілем, масивна крововтрата, переломи кісток тулуба з пошкодженням внутрішніх органів, що мало місце 04.07.2016 року.

Відповідно до ст..23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За приписами частини першої ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. (п.1 частина друга ст.1167 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам),дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її чоловіка та батька ще не народженої на день смерті дитини, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст.1187 ЦК, яка передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень п.2 постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом-тільки умислу потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Згідно ч.1 ст.1193 ЦК умисел потерпілого відноситься до юридичного факту, за наявності якого особа, яка завдала шкоди, безумовно звільняється від обов`язку її відшкодувати. Діяти умисно означає передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати.

Покладаючи обов`язок про відшкодування шкоди на відповідача, суд виходив з того, що останнім не доведено умислу потерпілого чи непереборної сили.

Посилання відповідача на відсутність його вини у настанні наслідків у вчиненому ДТП та надання суду апеляційної інстанції Постанови про закриття кримінального провадження по ч.2 ст. 286 КК України від 30 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (підстава п.2 ч.1 ст.284 КПК України) не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати моральну шкоду.

Із змісту Постанови про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2019 року вбачається, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 2262/2016-т від 08.07.2016 у водія ОСОБА_1 при судово- токсилогічній експертизі його крові виявлено етиловий спирт в кількості 1,48 промілле внаслідок чого на нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.. 130 ч.1 КЗпАП України -керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

І, хоч, як зазначено в постанові, зазначені порушення не є у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками, однак суд вважає, що такі наслідки могли б не настати, коли б реакція водія відповідала обставинам, які склалися.

Згідно висновку експертизи 1/1164 від 24.10.2016 року в даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2108 р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 12.2 та 12.3 чинних ПДР України, однак цього не зробив, що привело до зіткнення та наслідків, які настали.

Визначаючи розмір моральної шкоди по 200 000,00 грн. на позивача та малолітнього ОСОБА_5 , 2016 року народження, суд із врахуванням моральних страждань, які зазначає позивач ОСОБА_2 , виходив із моральних засад розумності, справедливості та виваженості, оскільки ці страждання є непоправніі і ніколи не зітруться з пам`яті позивача та її сина.

Щодо доводів апелянта про отримання позивачем страхового відшкодування у розмірі 26 970,00 грн. не є підставою для скасування рішення суду та відмови у позові.

Посилання відповідача на його можливість відшкодувати шкоду в розмірі по 5 000,00 грн., які на час розгляду справи так і не передані позивачу, суд розцінює як цинічний підхід до скоєного та його наслідків.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. ( STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, g 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи те, що суд дав належну правову оцінку обставинам справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк