Провадження №2/523/991/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"25" березня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря Кащавцевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування 135/1000 частками квартири під АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що позивачці на підставі договору дарування від 25.09.2020р., належить на праві власності 135/1000 часток квартири під АДРЕСА_1 . З вересня місяця позивач постійно проживає у зазначеній квартирі, регулярно сплачує комунальні платежі, проте у даній квартири і досі зареєстровиний її колишній власник ОСОБА_2 . Відповідач в квартирі вже декілька років не проживає, належні йому речі в квартирі відсутні. Позивач вважає, що наявність у ОСОБА_2 реєстрації в квартирі порушує її право на користування, володіння та розпорядження майном. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 14 січня 2021 року провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено в загальному порядку.

Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року підготовче провадження було закрито та призначено розгляд справи по суті.

Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явились. Від представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, у випадку відсутності відповідача представник не заперечувала щодо розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялись повідомлення за місцем реєстрації відповідача. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

За письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи і надані документи в сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування 135/1000 часток квартири від 15.09.2020р., реєстровий номер №2-1694, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_4 безоплатно прийняв у власність 135/1000 часток квартири під АДРЕСА_1 яка складається в цілому з восьмикімнатної квартири та підсобних приміщень загальною площею 167,60 кв. м, житловою площею 121,20кв.м.

25.09.2020р. ОСОБА_5 , яка діяла від імені ОСОБА_4 "дарувальник" з однієї сторони та ОСОБА_1 "обдарована" з другої сторони уклали договір дарування, згідно якого ОСОБА_4 подарував та безоплатно передав у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність 135/1000 частки квартири під АДРЕСА_1 . Договір був посвідчений державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одеса Дацковою Ф.А. та зареєстрований в реєстрі за №1-708.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.09.2020р., право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 ..

З представленої довідки №Д1-200748-ю/л на зазначеній вище житловій площі, на теперішній час зареєстрований ОСОБА_2 .

Факт не проживання ОСОБА_2 та відсутність його речей в спірній квартирі більше двох років підтверджується представленим актом, складеного та підписаного сусідами позивача, підписи яких були посвідчені директором ТОВ "КК" Суворовський".

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.» Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що однією з можливих підстав на право користування житловою площею є наявність у особи права власності на житло, як складової частини права власності. В зв`язку з чим, суд вважає, що з припиненням права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, він втратив право її користування, виникнення та припинення якого є похідним від обсягу права власності, якщо інше не передбачено договором та/або законом.

Матеріали справи не містять договірних або інших підстав про залишення у ОСОБА_2 права на користування житловою площею після укладання договру про відчуження.

Таким чином, враховуючи зазначені вище норми суд вважає, що з припиненням права власності одночасно припиняється і право користування житловою площею, як складова частина змісту права власності.

Наявність незаконної реєстрації відповідача в квартирі, яка належить на сьогодні на праві власності позивачу, призводе її до порушення охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003р. зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що пред`явлені позові вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування 135/1000 частками квартири під АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (ів), поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 25 березня 2021р.

Суддя