Справа № 236/1314/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2021 р. м. Лиман

Суддя Краснолиманського міського суду Донецької області Саржевська І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спільне сумісне майно,

В С Т А Н О В И Л А:

12.04.2021 року до суду надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Макарова Анатолія Анатолійовича, до Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спільне сумісне майно.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Дослідивши позовну заяву та додані матеріали, суддя приходить до висновку, що її подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Статтею 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити в тому числі виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ст. 177 України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, при цьому державний нотаріус роз`яснив позивачеві, що останній має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя, та про необхідність вирішити це питання в судовому порядку. Вказаний факт не підтверджено належними доказами, тобто письмовою відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право на спадщину).

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування".

Отже, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину учасника спільної сумісної власності повинна бути підтверджена належними доказами, а саме: відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні.

Таким чином, позивачу необхідно надати постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1. ст. 6 Конвенції про захист прав людини ї основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких має не допустити судовий процес у безладний рух.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011у справі 1-9/2011 вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає за необхідне залишити дану позовну заяву без руху та надати позивачу строк для виправлення недоліків.

Керуючись ст. 83, 95, 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лиманської міської ради Донецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спільне сумісне майно, залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії такої ухвали.

У разі невиконання вимог даної ухвали, позовна заява вважається неподаною і буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -