Справа № 569/5230/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Бімер» про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Бімер» про визнання правочину недійсним звернувся ОСОБА_1 у якому просить суд правочин, договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ E 270, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, від 03 липня 2020 року №6329/20/035981, укладеного між покупцем ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий 26 лютого 1999 року Рокитнівським РВ УМВСУ в Рівненській області, іпн. НОМЕР_3 та продавцем суб`єктом господарювання Товариством з обмеженою відповідальністю «Бімер», в особі відповідального ОСОБА_3 , що діяв на підставі договору комісії №035981 від 03 липня 2020 року, укладеного із власником транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ E 270, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий Здолбунівським РВ УМВСУ в Рівненській області, іпн. НОМЕР_5 визнати недійсним.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду письмову заяву у якій просить суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача щодо заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідач не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

В судове засідання представник третьої особи ТзОВ «Бімер» не з`явився однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 03 липня 2020 року між сторонами по справі було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6329/20/035981 (надалі договір купівлі-продажу) відповідно до якого, суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу та перебуває на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним №6329 від 03.02.2014 ТОВ «БІМЕР», який є комісіонером та діє у відповідності до п.8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 р. та на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії №035981 від 03 липня 2020 року, надані продавець в особі відповідального ОСОБА_3 з однієї сторони і ОСОБА_2 надалі покупець, в особі ОСОБА_2 , який діє на підставі документу з другої сторони, уклали цей догові про таке: п.1.1. на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель E 270 CDI, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_7 , зареєстрований за власником транспортного засобу 08 лютого 2019 року, надалі транспортний засіб або ТЗ).

Відповідно до п.1.3. договору купівлі-продажу покупець оглянув та ознайомився з майном, яке зазначено у п.1.1. цього договору. Претензій до продавця щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу немає.

Відповідно до п.2.1. договору купівлі-продажу передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна та оформляється актом приймання-передачі у двох примірниках, які підписуються сторонами.

Відповідно до п.3.1. договору купівлі-продажу за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 70000 (сімдесят) грн.

Відповідно до п.4.1. договору купівлі-продажу кожна сторона зобов`язується виконувати реально та належно обов`язки, покладені на неї цим договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків за цим договором.

Відповідно до п.5.1. договору купівлі-продажу покупець зобов`язаний: в порядку та на умовах, визначених цим договором сплатити продавцю ціну транспортного засобу, зазначену у п.3.1. договору; в порядку та на визначених цим договором, прийняти транспортний засіб.

Відповідно до п.6.1. договору купівлі-продажу продавець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати транспортний засіб.

З дослідженого в судовому засіданні акту огляду реалізованого транспортного засобу №6329/20/035981 від 2 липня 2020 року вбачається, що зазначені відомості про власника транспортного засобу: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , паспорт МЮ НОМЕР_8 від 20.08.2015 р. виданий Здолбунівським рс, іпн. НОМЕР_5 . Відомості про покупця транспортного засобу: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 від 26.02.1999 р., виданий Рокитнівським РВ, іпн. НОМЕР_3 . Відомості про транспортний засіб: MERCEDES-BENZ, модель E 270 CDI, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 від 08.02.2019.

З дослідженої в судовому засіданні кс.копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 виданого 29 липня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Рокитнівського районного управління юстиції вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Рокитне Рокитнівського району Рівненської області, про що зроблено відповідний запис за №62. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У своїй позовній заяві позивач зазначив, і даних обставин не заперечив відповідач, що 3 липня 2020 року він з мето заміни реєстраційних номерів свого транспортного засобу, за попередньою домовленістю з своїм батьком відповідачем по справі ОСОБА_2 домовився, що перереєструє на нього зареєстрований на нього автомобіль марки Mercedes-Benz E 270 сірого кольору, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_7 без мети передачі його у володіння та користування відповідачу та отримання від нього коштів.

Перереєстрований на відповідача транспортний засіб останньому фактично не передавався, кошти від фіктивної реалізації позивач від відповідача не отримував, транспортний засіб на даний час знаходиться в користуванні позивача та фактичному його володінні. Згаданий вище правочин було вчинено виключно з мето заміни реєстраційних номерів. Таким чином, позивач та відповідач, використовуючи можливості комісіонера, укладаючи правочин за ціною 70 000 грн. за транспортний засіб марки Mercedes-Benz E 270 імітували його купівлі-продаж без наміру створити правові наслідки, тобто правочин було оформлено фіктивно. Відповідач є батьком позивача і по вказаній угоді розрахунок з ним не проводився, а автомобіль в користування відповідача не передавався.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відповідно до ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним, без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований, як фіктивний.

У правовому висновку у справі №6-1873цс16 Постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року зазначено наступне: «Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що відповідач, відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своїй дружині, був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь позивачки, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

Установивши ці обставини, суди не надали належної оцінки тому, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, та не перевірили, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено з метою заміни реєстраційних номерів транспортного засобу, який і надалі перебуває у користуванні та володінні позивача; кошти згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу покупцем продавцю не передавались; договір укладався між сторонами, які є близькими родичами, а саме батьком та сином, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження, тому суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, визнаними відповідачем, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

354 ЦПК України, ст.ст.202,203,215,216,234 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Бімер» про визнання правочину недійсним задоволити.

Визнати правочин, договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ E 270, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску, від 03 липня 2020 року №6329/20/035981, укладеного між покупцем ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий 26 лютого 1999 року Рокитнівським РВ УМВСУ в Рівненській області, іпн. НОМЕР_3 та продавцем суб`єктом господарювання Товариством з обмеженою відповідальністю «Бімер», в особі відповідального ОСОБА_3 , що діяв на підставі договору комісії №035981 від 03 липня 2020 року, укладеного із власником транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ E 270, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_4 виданий Здолбунівським РВ УМВСУ в Рівненській області, іпн. НОМЕР_5 - недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_5

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бімер», м.Рівне, вул.Енергетиків, 4,

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов