Справа № 755/3485/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Гончарука В.П., з секретарем Гриценко О.І., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу неправомірним, скасування наказу, стягнення коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 25 лютого 2015 року № 61-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині щодо оголошення догани за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організаціїї процедур закупівель та здійснення договірної роботи ОСОБА_1 .; Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 утриманні без належних підстав кошти в сумі премії за лютий 2015 року у розмірі 17 133,27 грн.; Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , працювала на посаді заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом голови ДП «АМПУ» від 11.03.2015 № 79-к 3-5 Позивача звільнено 16.03.2015 у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за статтею 36 пункт 6 КЗпП України, про що її було повідомлено листом ДП «АМПУ» від 16.03.2015 вих. № 02-03/104

У зв`язку з тим, що в день свого звільнення 16 березня 2015 року Позивач не отримала розрахунок нарахованих їй сум за видами нарахувань, нею були направлені чисельні звернення до Відповідача з проханням надати такий. Після отримання розрахункового листка про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, надані Відповідачем листом від 26.03.2020 N 1038/10-03-06, Позивач звернулася в Дніпровський районний суд міста Києва з позовною вимогою про виплату належних їй грошових коштів. Рішення за цивільною справою № 755/8990/20 було прийняте на засіданні 29.01.2021 року. У ході провадження за даною справою позивачу стало відомо про наявність у відповідача наказу від 25.02.2015 року № 61-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності». Дізналася про його існування Позивач підчас ознайомлення з відзивом Відповідача на свою позовну заяву, який був отриманий мною 17.11.2020 року.

Так, у період з 26 по 30 січня 2015 року співробітники відділу організації процедур закупівель служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи, включаючи позивача, проходили навчання з питань державних закупівель у Державному підприємстві "Зовнішторгвидав України".

Навчання стосувалися безпосередньо моєї професійної діяльності в ДП «АМПУ» з питань державних закупівель та проходили в приміщенні ДП «Зовнішторгвидав України» в м. Києві. Відповідно до графіку навчальних курсів з 26 по ЗО січня 2015 року проводилось навчання за курсом "Державні закупівлі в Україні". Навчання у ці дні проводилося протягом робочого часу. Тому певну частину робочого часу в той період позивач проводила, відвідуючи лекційні, семінарські та контрольні заняття в ДП «Зовнішторгвидав України». До того же, Позивач у цей період додатково до проходження навчання, виконувала свою основну роботу, оскільки була заступником начальника відділу, а також членом Комітету з конкурсних торгів ДП «АМПУ» (тендерного комітету). Окрім іншого, Позивач приймала участь в найбільш актуальних нарадах за рішенням та за участю керівництва ДП «АМПУ», засіданнях Комітету з конкурсних торгів з питань прийняття рішень щодо здійснення державних закупівель, які проходили в приміщенні Міністерства інфраструктури по проспекту Перемоги, 14, де було розташоване безпосередньо робоче місце Позивача. Керівництво ДП «АМПУ» було цілком обізнане про роботу Позивача та проходження навчання працівниками відділу, оскільки само ініціювало проходження курсів та оплатило його. Керівництвом ДП «АМПУ» було організовано та оплачено навчання працівників згідно з копією рапорту з обґрунтування виробничої потреби та вибору контрагента за спрощеною формою, підписаного 24 листопада 2014 року начальником відділу організації процедур закупівель. Також голова ДП «АМПУ» погодив оплатити рахунок на суму 15 000,00 грн із ПДВ за навчання працівників відділу організації процедур закупівель. До того ж, начальник служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи рапортом від 23 січня 2015 року додатково повідомив голову ДП «АМПУ» про проходження працівниками відділу організації процедур закупівель навчань з питань державних закупівель у Державному підприємстві "Зовнішторгвидав України", які тривали з 26 по 30 січня 2015 року протягом робочого часу. Проходження вказаних навчальних курсів оплачено ДП «АМПУ» згідно з платіжним дорученням від 12 грудня 2014 року № 711.

Наказом ДП «АМПУ» від 25 лютого 2015 року № 61-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» керівництво мало намір оголосити позивачу догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин, однак з наказом позивач ознайомлена не була.

Позивач входила до складу профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП "АМПУ". Згідно з частиною другою статті 252 КЗпП України та частиною другою статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Наказ ДП "АМПУ" від 25 лютого 2015 року № 61-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» є неправомірним також з огляду на те, що Позивач був відсутній частину робочого часу на робочому місці у приміщенні на проспекті Перемоги, 14, 26 січня 2015 року, оскільки був направлений відповідачем на навчання для підвищення кваліфікації, а тому у відповідача не було підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії. Також незаконним є видання відповідачем такого наказу у зв`язку з неотриманням ним письмових пояснень відповідача, відсутністю попередньої згоди профспілкового комітету ДП "АМПУ" щодо притягнення позивача, членом якої він є, до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани, а також не ознайомлення з ним Позивача. Крім того, при розгляді цивільної справи про виплату належних позивачу грошових коштів № 755/8990/20 стало відомо, що наказ ДП «АМПУ» від 25.02.2015 № 61-к став підставою для відрахування виплаченої мені премії в розмірі 17133,27 грн.

Такі незаконні дії Відповідача не тільки погіршили матеріальне становище позивача, але і завдали також моральної шкоди. Це призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, принизило самооцінку щодо реалізації своїх здібностей та професійних навиків, нашкодило розумінню самовіддачі професіональній справі, безпідставно принизили таку відповідальну як позивач людину та працівника, призвело до приниження честі, гідності та ділової репутації. Через моральні страждання у позивача погіршився стан здоров`я, стосунки з оточуючими людьми. Діями відповідача було завдано моральну шкоду, розмір компенсації якої оцінює в сумі 20000,00 гривень.

Враховуючи наведені обставини, вважає свої вимоги правомірними, та такими, що підлягають задоволенню.

23 лютого 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу неправомірним, скасування наказу, стягнення коштів та моральної шкоди та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

28 липня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, відмовлено в задоволені клопотання про закриття провадження в частині заявлених позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у змісті позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву. Крім того просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях на відповідь на відзив. Разом з тим, просить суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 139 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на працівників покладено обов`язок додержання трудової дисципліни.

В судовому засіданні встановлено. що позивач ОСОБА_1 , працювала на посаді заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України».

Наказом ДП «АМПУ» від 25 лютого 2015 року № 61-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» керівництво мало намір оголосити позивачу догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин

Відповідно до статті 122 Кодексу законів про працю України, при направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством.

Відповідно до рапорту від 24 листопада 2014 року, рапорту від 23 січня 2015 року, графіку навчальних курсів на 2015 рік розміщеному на офіційному веб-сайті ДП «Зовнішторгвидав України», з 26 січня по 30 січня 2015 року проводилось навчання за курсом «Державні закупівлі в Україні», яке проводилося протягом робочого часу.

Крім того, встановлено, що проходження навчальних курсів на 2015 рік було оплачено ДП «Адміністрація морських портів України» за платіжним дорученням від 12 грудня 2014 року № 711 згідно рахунку ДП «Зовнішторгвидав України» № 36855 від 27 листопада 2014 року.

Таким чином, позивач у період з 26 по 30 січня 2015 року пройшла навчання на таких курсах у Навчальному центрі ДП «Зовнішторгвидав України», що і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Наказом голови ДП «АМПУ» від 11.03.2015 № 79-к 3-5 Позивача звільнено 16.03.2015 у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за статтею 36 пункт 6 КЗпП України, про що її було повідомлено листом ДП «АМПУ» від 16.03.2015 вих. № 02-03/104.

Частиною першою статті 148 КЗпП України передбачено можливість застосування дисциплінарного стягнення не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку. Оскільки рішення про оголошення догани прийнято на наступний день після виявлення проступку, дисциплінарне стягнення застосовано у передбачені законом строки.

Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Позивачем надано пояснення та з наказу про оголошення догани вбачається врахування його мотивів.

Частиною першою статті 147 КЗпП України визначено два види заходів стягнення за порушення трудової дисципліни: догана, звільнення. За прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) пунктом 4 частини першої статі 40 КЗпП України передбачено можливість розірвання трудового договору. У наказі про оголошення догани враховано встановлені виконавчою дирекцією Фонду обставини, характер прогулу як дисциплінарного порушення та застосовано найнижчу міру дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

Згідно з позицією Верховного Суду у справі № 644/7517/16-ц ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Отже, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

Так, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у Постанові від 19.10.2019 року по справі 6-2801цс15.

Відповідно до підпункту 5.4. пункту 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ДП «АМПУ», який затверджено зборами трудового колективу від 23 вересня 2013 року, протокол № 1 (додаток № 1 до колективного договору апарату управління ДП «АМПУ» на 2013-2014 роки), у структурних підрозділах підприємства ведеться облік робочого часу працівників шляхом складання табелів відповідальною особою (а.с. 60-68).

Враховуючи вищенаведене, посилання Відповідача в оскаржуваному наказі № 61-к від 25 лютого 2015 року, на друковану інформацію електронної бази входу/виходу до адміністративної будівлі за адресою: пр-т Перемоги, 14, м. Київ, за січень 2015 року, на підтвердження відсутності Позивача на робочому місці більше трьох годин без поважних причин, є безпідставним, оскільки використання її для обліку робочого часу правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату управління ДП «АМПУ» не передбачено.

Крім того, суд критично оцінює та не приймає позицію представника ДП «АМПУ» стосовно того, що відповідач будь-яких наказів про направлення позивача на навчання не видавав, у зв`язку з чим посилання на те, що він перебував на навчанні, як на поважність його відсутності на робочому місці, є необґрунтованим, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів керівництво ДП «АМПУ» було обізнано про заплановані на період із 26 по 30 січня 2015 року навчання працівників підприємства,

В свою чергу, обов`язок видати відповідний наказ про проходження позивачем навчання покладено саме на власника підприємства.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 30 квітня 2014 року, вбачається, що у вказаному реєстрі зареєстрована та існує Первинна профспілкова організація Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, що позивач ОСОБА_1 входила до складу профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ» (а.с. 89-).

Відповідно до частини 2 статті 252 Кодексу законів про працю України та частини 2 статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Матеріалами справи підтверджується відсутність попередньої згоди профспілкового комітету ДП «АМПУ» щодо притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани.

Таким чином, позивач була відсутня на робочому місці 26 січня 2015 року з поважних причин, оскільки була направлена відповідачем на навчання для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва, а тому у відповідача не було підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії.

Враховуючи фактичні обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконними наказу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 25 лютого 2015 року № 61-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення догани за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організаціїї процедур закупівель та здійснення договірної роботи ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 утриманих без належних підстав коштів в сумі премії за лютий 2015 року у розмірі 17 133,27 грн., суд повідомляє наступне.

Як було встановлено раніше судом, відповідно до наказу ДП «АМПУ» № 61-к від 25.02.2015 року заступнику начальника відділу організації процедур закупівель служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26.01.2015 рок більше трьох годин без поважних причин.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 142 КЗпП України, Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

Пунктом 2.4.2 Розділу ІІ Колективного договору трудового колективу апарату управління ДП «АМПУ» визначено, що кожен працівник зобов`язується, серед іншого, дотримуватись Правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни.

Пунктом 3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників апарату ДП «АМПУ», що є додатком до колективного договору, працівники підприємства зобов`язані, серед іншого, додержуватись режиму роботи, встановленого на підприємстві, знаходитись на робочому місці впродовж робочого часу.

Пунктом 7.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що працівник несе відповідальність за порушення трудової дисципліни, в тому числі за прогул без поважних причин.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Статтею 147-1 КЗпП України, визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Пунктом 7.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується Головою Підприємства безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно пункту 7.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку, стягнення оголошується в наказі підприємства.

Пунктом 7.5 Правил внутрішнього трудового розпорядку передбачено, що протягом дії дисциплінарного стягнення заохочення до працівника не застосовуються.

Таким чином, оскільки суд дійшов свого обгрунтованого висновку про незаконність оскаржуваного наказу в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд вважає обгрунтованою в повній мірі позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача утриманих без належних підстав коштів в сумі премії за лютий 2015 року у розмірі 17 133,27 грн.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., суд зазначає про наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Згідно із п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Проте Позивачем не доведено вини Відповідача в заподіянні йому моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв`язку із заподіянням шкоди, а згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог позивача, так як в судовому засіданні не було надано доказів, які б підтверджували доводи позивача, щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння йому моральної шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу неправомірним, скасування наказу, стягнення коштів та моральної шкоди.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 23 Цивільного кодексу України, ст. ст. 122, 139, 140, 141, 142, 147, 1471, 149, 237-1, 252 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265, 274 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання наказу неправомірним, скасування наказу, стягнення коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 25 лютого 2015 року № 61-к «Щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині щодо оголошення догани за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 26 січня 2015 року більше трьох годин без поважних причин заступника начальника відділу організації процедур закупівель служби з організаціїї процедур закупівель та здійснення договірної роботи ОСОБА_1 .

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 утриманні без належних підстав кошти в сумі премії за лютий 2015 року у розмірі 17 133,27 грн.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28 липня 2021 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (, місцезнаходження: місто Київ, площа Контрактова, 10-а).

Суддя: