ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1533/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1062/21 Категорія: 314000000 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1

розглянувши в м. Черкаси у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до оцінювача Приватного підприємства «Домірент» ОСОБА_2 про недійсний висновок і відшкодування, -

в с т а н о в и в :

09.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до оцінювача Приватного підприємства «Домірент» ОСОБА_2 про недійсність висновку і відшкодування майнової шкоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що згідно договору дарування від 29.08.2017 року ОСОБА_3 стала співвласником частини житлового будинку, який належить також і позивачу ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 посилається у позові, що перехід права власності проведено по схемі групи квартирних шахраїв, які здійснюють етнічну чистку території паломництва в м. Умані для хасидів Міжнародного благодійного фонду ім. Рабі Нахмана і інших міжнародних організацій. Вказані дії ОСОБА_1 заперечуються та оскаржуються в судовому порядку, оскільки суд першої інстанції продовжує розгляд його позовних заяв, з якими він звертається протягом тривалого періоду часу, а співробітники правоохоронних органів розслідують кілька кримінальних проваджень. Однак, як вказує позивач, шахраї розпочали його знищення, вони пред`явили йому до сплати велетенську суму, представивши ремонтні роботи за 2013 рік та до 29.08.2017 року, які викликані невідкладною потребою в користуванні єдиною кухнею, як нанесені збитки після 29.08.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що в обґрунтування своїх надуманих вимог, шахраї посилаються на висновок оцінювача ОСОБА_2 . Позивач вважає, що висновок неправдивий, змінені властивості об`єкта, при вартості його на 101,6 тис. грн. нараховані збитки на 320400 грн. і на їх усунення прийнята реконструкція будинку з прибудовою.

Із відкритих джерел мережі Інтернет вбачається, що ПП «Домірент» з 2017 року не проводить підприємницької діяльності, не має в штаті найманих працівників і дозволу на оцінку майна. Тому позивач вважає висновок оцінювача фіктивним, у зв`язку з чим ОСОБА_1 нанесена шкода в сумі 320400 грн.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати висновок від 08-02-2018/1 оцінювача ОСОБА_2 на частину будинку по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - недійсним. Стягнути на користь ОСОБА_1 320400 грн. майнової шкоди із ОСОБА_2 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 судовий збір на користь державного бюджету.

14.06.2021 року ОСОБА_1 подав на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій він зазначає, що звернувся до суду 09.03.2021 року з позовом до ОСОБА_2 про недійсний висновок і відшкодування майнової шкоди в сумі 320400 грн., але в період до відкриття провадження 31.05.2021 року виконавці ДВС прийняли постанови, що привело до збільшення негативних наслідків від фіктивного висновку і додаткового відшкодування матеріальної шкоди - 33840 (150 грн. витрати виконавця, 1500 грн. витрати правника, 32190 грн. виконавчий збір) та моральної шкоди - 320400 грн. за загострення хронічних хвороб і погіршення якості життя та скорочення його терміну.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 354240 грн. відшкодування матеріальної і моральної шкоди та стягнути з відповідача судовий збір на користь держави.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції є непрофесійне і неправдиве. Рішенням суду відмовлено у задоволенні позову внаслідок надзвичайної незрозумілості і доцільності. ОСОБА_1 вважає, що рішення прийнято на шкоду позивачу, з обмеження повторного доступу до суду та з порушеннями положень статей 175, 177, 183, 185, 187, 200, 257, 279 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.07.2021 року і залишити позов без розгляду. Судовий збір стягнути з відповідача ОСОБА_2 за неналежне виконання своїх обов`язків.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу позивача від відповідача не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду, вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін згідно вимог процесуального законодавства.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем при складанні висновку оцінювача від 08-02-2018/1 щодо вартості відновлювальних робіт у будинку та заподіяння ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Судом встановлено, що Уманським міськрайонним судом Черкаської області 18.05.2021 року видано виконавчий лист № 705/1087/21 2/705/1194/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 320400 грн. заподіяних збитків.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах справи наявний висновок від 08-02-2018/1 експерта-оцінювача ПП «Домірент» ОСОБА_2 , наданий за запитом ОСОБА_3 станом на 11.02.2018 року, в якому зазначено, що відновлювана вартість квартири в житловому будинку по АДРЕСА_1 складає 320 400 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що, оскільки доказів скасування рішення суду від 18.05.2021 року № 705/1087/21 2/705/1194/21 про стягнення збитків суду не надано під час розгляду даного спору, то вказаний висновок від 08-02-2018/1 на дату винесення рішення ОСОБА_1 не оскаржувався, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції, обгрунтовуючи рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 надано суду в якості доказів підтвердження припинення підприємницької діяльності ОСОБА_2 станом на 2017 рік, відсутність в штаті найманих працівників і дозволу на оцінку, що вбачається із Інформації про юридичну особу, Витягу наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року «Про затвердження та скасування національних класифікаторів», Витягу з державного реєстру суб?єктів оціночної діяльності (назву підписав позивач), Витягу з державного реєстру оцінювачів, висновку від 08-02-2018/1, наказу від 05.07.2013 року № 293 «Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б Д.1.1-:2013, обновлення ПК АВК-5 (назву підписав позивач), посібник користувача ПК АВК-5 (назву підписав позивач), розповсюджувач ПК АВК-5 (назву підписав позивач). Однак, суду не приймає до уваги вказані посилання позивача, оскільки не наведено доводів позивачем, яким чином вказані документи стосуються предмету спору між сторонами, а крім того, також не зрозуміло походження вказаних документів, які зазначено позивачем.

Інших доказів на підтвердження викладених обставин позивачем ОСОБА_1 суду не надано, що і було вірно зазначено судом першої інстанції, та підтверджується наявними матеріалами справи, які перевірено судом апеляційної інстанції за доводами апеляційної скарги позивача .

Як вбачається з поданої позовної заяви ОСОБА_1 мотивує свої позовні вимоги незаконним переходом права власності на квартиру в будинку по АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 по схемі групи квартирних шахраїв, як вказує сам позивач.

Разом з тим, належних, достовірних доказів позивачем суду надано не було стосовно незаконного переходу права власності на квартиру у будинку по АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів стосовно порушення його прав, свобод інтересів у разі незаконного переходу права власності на квартиру в будинку по АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 по схемі групи квартирних шахраїв, як він вважає.

Також, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при складанні висновку від 08-02-2018/1 експерта-оцінювача ПП «Домірент» ОСОБА_2 щодо вартості відновлювальних робіт у будинку та заподіяння ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе звернути увагу, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 не подавав до суду першої інстанції клопотання про витребування доказів, тому суд розглянув спір на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до вірного та обгрунтованого висновку, що позивачем ОСОБА_1 в підтвердження позовних вимог не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, в підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачем.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненнях п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано, що, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

Статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 не ставив питання про неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об?єктивно не залежали від нього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить про стягнення із відповідача ОСОБА_2 судового збору за невиконання своїх обов`язків, оскільки сам позивач є інвалідом 1 групи та звільнений від сплати судового збору.

Проте, апеляційний суд звертає увагу, що скаржником не зазначено, якими саме правами і обов`язками зловживав відповідач ОСОБА_2 , та позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження таких фактів, на які він вказує у позові.

Стосовно вирішення питання щодо стягнення судового збору, то колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати наступне.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, а колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 і залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, то судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги компенсується за рахунок держави.

Докази наявності інших судових витрат, понесених сторонами, у матеріалах справи відсутні, тому відсутні підстави для їх стягнення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі скаржником, не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Твердження скаржника ОСОБА_1 стосовно того, що суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без розгляду у відповідності до ст. 257 ЦПК України не знаходять свого відображення у відповідності до обставин справи та норм чинного законодавства, оскільки діючим ЦПК України передбачено підстави залишення без розгляду позовних вимог позивача.

Доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції провів імітований розгляд по суті, як вважає скаржник, та обмежив ОСОБА_1 в доступі до повторного звернення з позовом в суд також не знаходять свого відображення у відповідності до матеріалів справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до оцінювача Приватного підприємства «Домірент» ОСОБА_2 про недійсний висновок і відшкодування - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко