ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3347/20 Номер провадження 22-ц/814/815/21Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Кальник А.М., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2021 року (ухвалене суддею Алтуховою О.С., повний текст складено суддею 10.02.2021 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив суд: стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років і не більше ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на період його навчання у Київському політехнічному інституті імені Ігоря Сікорського до 30.06.2024 року включно.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Починаючи з 2011 року ОСОБА_1 сплачував щомісячно аліменти в частці від свого доходу на користь ОСОБА_3 на його утримання до досягнення ним повноліття згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31.10.2011 року по справі № 2-1439/2011. Вказує, що на даний час він є повнолітній, однак навчається на денній формі навчання у Київському політехнічному інституті імені Ігоря Сікорського. Навчання триватиме до 30.06.2024 року включно. У зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, оскільки не має можливості працювати, ніяких доходів не має. Вказує, що відповідач працездатний, працює та отримує доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти на його утримання на період навчання. Інших осіб на утриманні ОСОБА_1 не має.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.10.2020 року та до закінчення ОСОБА_2 навчального закладу, але не довше ніж досягнення ним 23-х років.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Роз`яснено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги його клопотання щодо витребування від позивача довідки з ВНЗ, в якому він навчається, про отримання/неотримання ним стипендії з визначенням її розміру. Вказує, що вимога позивача про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років щомісяця на період його навчання в Київському політехнічному інституті до 30 червня 2024 року включно суперечить нормам ст. 200 СК України, оскільки прожитковий мінімум стосується неповнолітніх дітей, не є ані твердою грошовою сумою, ані часткою від заробітку (доходу). Посилається на те, що на даний час він отримує заробітну плату трохи більшу за мінімальну, мешкає з непрацездатними батьками (пенсіонерами), які постійно потребують уваги та весь час лікуються, тому у нього обмежені можливості надавати матеріальну допомогу. Також зазначив, що його дохід повністю витрачається на щоденні потреби, комунальні платежі, оплату житла та допомогу батькам. Вказує, що суд першої інстанції не врахував його заробітну плату в повному обсязі, без відрахувань. Тому прохав суд стягувати з нього аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином 23-х років.

Окрім того, з рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції не перевірено та не враховано здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у такого платника непрацездатних батьків. Вказує, що законом чітко визначено гарантований мінімальний розмір аліментів - не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, однак місцевий суд зазначених вимог не дотримався, що потягло за собою постановлення незаконного рішення. Посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів щодо непрацездатності його батьків та необхідності сторонньої допомоги у догляді за ними.

Сам факт по собі, що батьки відповідача є пенсіонерами, не підтверджує того, що відповідач несе тягар утримання своїх батьків, які потребують матеріальної допомоги. Крім того зазначив, що з батьками відповідача проживає рідний брат, який є працездатним та несе такий же самий обовязок по утриманню своїх батьків. Також вказує, що батьки відповідача є працюючими пенсіонерами, тому мають додатковий дохід окрім пенсії. Також зазначив, що відповідач має депозитний вклад на суму 6000 доларів США, є працездатним, отримує заробітну плату більшу за мінімальну, має автомобіль, отже сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі спроможний.

Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній, спростовуючи доводи, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи проводити без його участі.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін, згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України та ч.2 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_2 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Лубенського міського управління юстиції у Полтавській області в книзі записів актів громадянського стану про народження 25 жовтня 2002 року зроблено відповідний запис за №333, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 виповнилося 18 років та він став повнолітньою особою.

Крім цього, з вказаного свідоцтва вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 .

Згідно довідки №288 від 29.09.2020 року, виданої Національним технічним університетом України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», вбачається, що ОСОБА_2 є студентом 1 курсу (бакалаврського) рівня вищої освіти групи КМ-04 факультету прикладної математики КПІ ім. Ігоря Сікорського на денній формі навчання. Запланований термін закінчення університету 30.06.2024 року (а.с.9). Згідно довідки № 149 від 23.12.2020 року вбачається що ОСОБА_2 навчається за рахунок бюджету, стипендії не отримує.

Також судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2020 року (у справі №539/3089/20) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто 11500 грн. додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку з лікуванням.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції враховуючи те, що ОСОБА_2 є повнолітнім, але не досяг 23 річного віку, навчається у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського», факультет прикладної математики, що вимагає додаткових витрат, зокрема, на придбання навчальної літератури та канцелярських приладів, дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що ґрунтуються на законі.

Однак, враховуючи наявність у відповідача двох непрацездатних батьків, зобов`язання по сплаті додаткових витрат на лікування позивача в розмірі 11500 гривень, невеликий розмір доходу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, і до припинення навчання чи досягнення ним 23 річного віку.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст.і 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц.

Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 навчається за денною формою навчання, а тому не має можливості працювати та заробляти собі на життя.

З урахування викладеного колегія суддів вважає, що, оскільки повнолітній син відповідача, який навчається у вищому навчальному закладі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач є особою працездатного віку, працює і жодних доказів неможливості надавати допомогу повнолітній дитині суду не надав.

При цьому судом вірно враховано наявність у відповідача двох непрацездатних батьків, зобов`язання по сплаті додаткових витрат на лікування позивача в розмірі 11500 гривень та невеликий розмір його доходу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він готовий щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 500 грн. до закінчення навчання сина, суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки визначений ним розмір суперечитиме потребам дитини.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 на його утримання аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років і не більше ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на період його навчання у Київському політехнічному інституті імені Ігоря Сікорського до 30.06.2024 року включно.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром аліментів, які підлягають стягненню щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на навчання та складають 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька, починаючи з 09.10.2020 року та до закінчення ОСОБА_2 навчального закладу, але не довше ніж досягнення ним 23-х років, та вважає, що визначений судом розмір є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам сина.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Приведені в апеляційних скаргах доводи про те, що суд не надав оцінки наданим сторонами доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, а також особистого тлумачення апелянтами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимогст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30.03.2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.Ю. Кузнєцова ______________ Л.М. Хіль