Провадження № 2-ві/742/1/21
Єдиний унікальний № 742/547/21
УХВАЛА

06 квітня 2021 року

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коваленко А.В. вивчивши матеріали за заявою ОСОБА_1 про відвід судді Бездідька В.М.,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області під головуванням судді Бездідько В.М. перебуває справа за позовом ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Жайворонко І.В. до ОСОБА_1 про витребування 1 / 2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями.

02.04.2021 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про відвід судді Бездідька В.М.

Заява обґрунтована тим, що на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 грудня 2018 року, що було ухвалене суддею Бездідьком В.М., ОСОБА_2 набув право власності на 1 / 2 частину спірного будинку. Вказане рішення було скасовано судом апеляційної інстанції та переглянуто Касаційним цивільним судом у складі Верховного суду, із скасуванням постанови Чернігівського апеляційного суду та частковим скасуванням і зміною рішення суду першої інстанції, в частині зміни періоду проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та дружина, а також скасування рішення місцевого суду в частині щодо визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рухомого майна і магазину павільйону.

05 квітня 2021 року ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Бездідька В.М. визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бездідька В.М. необґрунтованою та передано заяву про відвід до канцелярії суду для вирішення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05.04.2021 року справу про відвід судді Бездідька В.М. передано на розгляд судді Коваленку А.В.

Вивчивши заяву про відвід судді, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.2 ст.39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідань, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлений відвід учасниками справи.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст.36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що під час вирішення того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

За вищенаведеною практикою ЄСПЛ особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Надаючи оцінку доводам заявника щодо наявності підстав що викликають сумнів у неупередженості судді Бездідька В.М., суд констатує, що сам факт прийняття суддею рішення на підставі якого позивач ОСОБА_2 набула права власності на будинок, яке було скасоване під час перегляду судами апеляційної та касаційної інстанції не свідчить про наявність про упередженість судді.

Оскільки, заява про відвід не містить відомостей, які б свідчили про упередженість суду, та які є підставою для відводу судді відповідно до вимог статті 36 цього Кодексу, а свідчать про не погодження скаржника з судовим рішенням, яке суддя приймав у іншій справі то дана заява задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, оскільки обґрунтованих підстав для відводу судді Бездідька В.М. у заяві про відвід не зазначено, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про відвід судді Бездідька В.М.

Керуючись ст.ст. 36,40, 252 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відвід судді Бездідька В.М. у справі за позовом ОСОБА_2 , представник позивача - адвокат Жайворонко І.В. до ОСОБА_1 про витребування 1 / 2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В.Коваленко