КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 753/2642/20
У Х В А Л А

02 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Кашперської Т.Ц., суддів: Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

вирішуючи питання щодо відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року позов задоволено. Не погоджуючись із даним рішенням, відповідач ОСОБА_1 11 червня 2021 року засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, пропустивши строк на апеляційне оскарження, та звернулася з клопотанням про поновлення цього строку, посилаючись в тексті апеляційної скарги на те, що копію рішення отримала лише 29 січня 2021 року (а. с. 52).

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, роз`яснено, що для усунення недоліків необхідно протягом десяти днів необхідно вказати поважні причини для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки заявником подано апеляційну скаргу поза межами тридцятиденного строку з дня вручення їй повного рішення суду, а саме більше ніж через чотири місяці з дня отримання копії рішення.

27 липня 2021 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення процесуального строку, обґрунтована тим, що відповідач не була повідомлена належним чином про судове засідання, яке мало відбутися 19 листопада 2020 року; дізнавшись про рішення суду, звернулася за допомогою до Центру безоплатної правової допомоги, однак у призначенні адвоката їй було з незрозумілих причин відмовлено, а приватний адвокат, до якого вона звернулася в подальшому, повідомив її, що вона може подати документи в будь-який час, оскільки вона ще мала сплатити судовий збір в розмірі 3750 грн., що для неї було фінансово непосильним. Враховуючи стан її здоров?я за попередні роки, протягом яких вона перебувала на лікуванні, та скрутне матеріальне становище, а також в зв`язку з тим, що спірне майно придбане в шлюбі за її кошти та кошти її батьків, просила поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення.

До клопотання ОСОБА_1 додано індивідуальні відомості Пенсійного фонду України (реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) про застраховану особу ОСОБА_1 за 2009 - 2020 роки.

Оцінюючи зазначені доводи, апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенції) (пункт 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Легітимними обмеженнями визнаються встановлені законодавчим органом вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Вказані правові висновки містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Разом з тим вони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У постановах від 03 квітня 2019 року у справі 456/2172/17, від 25 листопада 2020 року в справі 2-9436/2007 (провадження № 61-10856св20) Верховний Суд виходив з того, що поважними причинами пропущення процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Разом із тим, підстав, які б давали апеляційному суду можливість поновити строк на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року, ОСОБА_1 в заяві про поновлення процесуального строку наведено не було.

Доводи ОСОБА_1 в заяві про поновлення процесуального строку щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження (відсутність коштів для сплати судового збору) не могли вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки ОСОБА_1 об`єктивно мала реальну можливість реалізувати свої процесуальні права на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у межах процесуальних строків, визначених ч. 2 ст. 354 ЦПК України, і подати апеляційну скаргу в межах тридцятиденного строку з дня отримання повного рішення суду, що є підставою для безумовного поновлення строку на апеляційне оскарження, однак вказаною процесуальною можливістю не скористалася на власний розсуд.

При цьому ОСОБА_1 не була позбавлена можливості звернутися до апеляційного суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Також посилання ОСОБА_1 в заяві про поновлення процесуального строку на відмову у призначенні їй безоплатної правничої допомоги та її звернення до приватного адвоката, який, згідно доводів заявника, надав їй помилкову інформацію щодо строку апеляційного оскарження, не підтверджені належними та допустимими доказами і не можуть вважатися обставиною, яка є об`єктивно непереборною та пов`язана з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи ОСОБА_1 в заяві про поновлення процесуального строку, що спірне майно придбане за її кошти та кошти її батьків, стосуються спору по суті і не можуть вважатися підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Таким чином, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про відсутність реальної можливості подати апеляційну скаргу в установлений законом строк та визнаються апеляційним судом неповажними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 185, 357, 358 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.