Справа №461/9313/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарі судового засідання Рудницькій А.О.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа: Державна Казначейська служба України, про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної казначейської служби України про стягнення коштів за невиконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, щодо не перерахунку та виплати пенсії позивачу з 01 липня 2012 року, з урахуванням до неї доплати за роботу у нічний час згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року у справі №2а-10798/12/1370 у відповідності до вимог постанови №355 «Про збільшення розмірів пенсій», призначених відповідно до закону №2262-ХІІ України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 23 квітня 2012 року. Крім того, зобов`язано Головне управління пенсійного фонду у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2012 року, з урахуванням до неї доплати за роботу у нічний час згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року у справі №2а-10798/12/1370 у відповідності до вимог постанови №355 «Про збільшення розмірів пенсій», призначених відповідно до закону №2262-ХІІ України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 23 квітня 2012 року. Оскільки тривалий час позивачу виплачувалась пенсія в меншому розмірі ніж це передбачено законодавством, просить суд стягнути інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми заборгованості за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - у розмірі 8006.12 грн. за період з 01 липня 2012 року по 22 липня 2020 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2021 року, було відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого в задоволенні позовних вимог заперечив, вказуючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання вищезазначеного судового рішення здійснено перерахунок пенсії за період з 01 липня 2012 року по 31 травня 2015 року в сумі 2875,22 грн. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області здійснено виплату заборгованості, що утворилася внаслідок перерахунку пенсійної виплати на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 813/1181/18. Таким чином, повідомляє суд, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі № 813/1181/18 -виконано. Окрім того, отримання зазначених коштів на виконання судового рішення ОСОБА_1 , не заперечується. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, відтак в їх задоволенні просили відмовити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з мотивів наведених у позовній заяві. Подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що виплату боргу відповідачем за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2015 року в розмірі 2875.22 грн., яку йому було виплачено 22 липня 2020 року на картку «Ощадбанку» здійснено протягом 8 років, що позивачем розцінюється, як неправомірне виконання зазначеного рішення адміністративного суду. Крім того, позивач зазначає про на те, що сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2015 року складає 7312.30 грн., а також три проценти річних від простроченої суми складає 693.82 грн., що разом становить суму підсумкової заборгованості 8006.12 грн., згідно розрахунку від 10 листопада 2020 року, а тому поданий позов просив задовільнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив з мотивів наведених у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви виходячи з наступного.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області, щодо не перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2012 року, з урахуванням до неї доплати за роботу у нічний час згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року у справі №2а-10798/12/1370 у відповідності до вимог Постанови №355 «Про збільшення розмірів пенсій», призначених відповідно до закону №2262-ХІІ України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 23 квітня 2012 року. Крім того, зобов`язано Головне управління пенсійного фонду у Львівській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2012 року, з урахуванням до неї доплати за роботу у нічний час згідно постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2013 року у справі №2а-10798/12/1370 у відповідності до вимог Постанови №355 «Про збільшення розмірів пенсій», призначених відповідно до закону №2262-ХІІ України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 23 квітня 2012 року.

25 березня 2019 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №813/1181/18, виданого на виконання рішення від 06 березня 2019 року про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2012 року з урахуванням до неї доплати за роботу в нічний час.

24 жовтня 2019 року, державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої, на адресу відділу від 03 травня 2019 року надійшла відповідь Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про те, що ОСОБА_1 проведено розрахунок з врахуванням доплати за роботу в нічний час за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2015 року, яка виплачена ОСОБА_1 в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22 серпня 2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

Згідно розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою № ОСОБА_1 здійснюється виплата за липень 2012 року по грудень 2015 в розмірі 2875,22 грн. При цьому, випискою по картковому рахунку підтверджується, що позивачу вже було здійснено виплату вказаної суми 02 жовтня 2020 року.

Позивач надав розрахунок про стягнення відсотків, на підставі ст.625 ЦК України, з якого вбачається, що сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2015 року складає 7312.30 грн., а також три проценти річних від простроченої суми складає 693.82 грн., що разом становить суму підсумкової заборгованості 8006.12 грн.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

За статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За приписами статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15 відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами стосовно нарахування пені та трьох процентів річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, не є зобов`язальними в розумінні ст. 625 ЦК України, вони розглядаються в рамках спору, що регулюються спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії.

За змістом статей Цивільного кодексу України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

При цьому, оскільки у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року, суд не визначив конкретної суми, вираженої у грошових одиницях, яка підлягає стягненню, таке зобов`язання не є грошовим.

Вказана правова позиція підтверджується і постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 642/6005/1 від 20 лютого 2019 року.

Відтак, оцінивши всі позовні вимоги ОСОБА_1 , дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, оцінивши доводи учасників процесу, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, третя особа: Державна Казначейська служба України, про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Повний текст рішення проголошено 08 квітня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Головуючий суддя Фролова Л.Д.