ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3551/21 Справа № 174/508/20 Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди спричиненої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства, третя особа - слідчий СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилалася на те, що 24.01.2019 року на підставі ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 слідчим СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровської області Власовим Станіславом Дмитровичем, інформація про кримінальне правопорушення, яке вбачається в діях ОСОБА_3 у вигляді злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, умисне тілесне ушкодження. Однак не зважаючи на те, що кримінальне провадження є незначної складності, слідчий в порушення розумності строку проведення досудового слідства, до цього часу не оголосив підозру про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, особі, яка його вчинила, а саме, громадянину ОСОБА_3 , і це при тому, що усі необхідні слідчі дії виконані і зібрано достатньо доказів для пред`явлення підозри. Слідчий ОСОБА_2 чотири рази, а саме, 15.02.2020 року, 11.03.2020 року, 10.04.2020 року та 27.04.2020 року своїми постановами закривав кримінальне провадження, і ці постанови були скасовані ухвалами слідчих суддів Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, від 28.02.2020 року, від 27.03.2020 року, від 23.04.2020 року, від 07.05.2020 року, як винесені передчасно, без ретельної перевірки обставин даного кримінального провадження у повному обсязі. 08.05.2020 року слідчий Власов С.Д. виніс знову постанову про закриття зазначеного кримінального провадження, яка вже була скасована прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури постановою від 19.05.2020 року. Таким чином, факти прийняття неправомірних рішень та бездіяльність щодо належного розслідування кримінального провадження з боку слідчого Вільногірського відділення поліції ОСОБА_2 встановлені та підтверджені ухвалами Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, та постановою прокурора, які набрали законної сили. Внаслідок тривалих неправомірних дій працівника поліції ОСОБА_2 під час виконання ним своїх службових обов`язків у відношенні її прав та свобод, у вигляді неодноразового незаконного закриття кримінального провадження, тобто порушення її права на ефективне досудове розслідування передбаченого в тому числі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі), позивачу спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 600000,00 грн.

У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути на її користь з єдиного казначейського рахунку відкритого Державною казначейською службою України у Національному Банку України, спричинену їй моральну шкоду, заподіяну прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю слідчого поліції Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , працівника Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, в розмірі 600000,00 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії постанови слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Власова С.Д. від 15.02.2020 року по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 24.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Згідно копії ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задоволено, постанову слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Власова С.Д. від 15.02.2020 р. про закриття кримінального провадження № 0000033 від 24.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасовано.

Згідно копії постанови слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Власова С.Д. від 11.03.2020 року, кримінальне провадження №0000033 від 24.01.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі абзацу 14 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.

Згідно копії ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27.03.2020 року скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження задоволено, постанову слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Власова С.Д. від 11.03.2020 р. про закриття кримінального провадження № 0000033 від 24.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасовано.

Згідно копії постанови слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Власова С.Д. від 10.04.2020 року, кримінальне провадження №0000033 від 24.01.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі абзацу 14 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.

Згідно копії ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.04.2020 року скаргу ОСОБА_1 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження задоволено, постанову слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Власова С.Д. від 10.04.2020 р. про закриття кримінального провадження № 0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасовано.

Згідно копії постанови слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Власова С.Д. від 27.04.2020 року, кримінальне провадження №0000033 від 24.01.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі абзацу 14 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.

Згідно копії ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 07.05.2020 року скаргу ОСОБА_1 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження задоволено, постанову слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Власова С.Д. від 27.04.2020 р. про закриття кримінального провадження № 0000033 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України скасовано.

Згідно копії постанови слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції Власова С.Д. від 08.05.2020 року, кримінальне провадження №0000033 від 24.01.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі абзацу 14 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування.

Згідно копії постанови прокурора Вільногірського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Тімченка С.М. від 19.05.2020 року, постанову слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Власова С.Д. від 08.05.2020 р. про закриття кримінального провадження № 0000033 скасовано.

Згідно довідки у кримінальному провадженні № 0000033, 24.01.2019 року СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП розпочато вказане кримінальне провадження, за ч.1 ст.125 КК України за фактом спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень колишній дружині ОСОБА_1 . На даний час продовжується досудове розслідування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості та недоведеності позовних вимог, зокрема, позивачкою не доведено, що слідчим Власовим С.Д. на неї здійснювався тиск, та що внаслідок саме його дій чи бездіяльності в неї підвищувався тиск і не доведено факт звернення до лікаря. Крім того, ухвалами слідчих суддів Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року, від 27.03.2020року, від 23.04.2020року, від 07.05.2020 року, не встановлено неправомірних або незаконних дій слідчого поліції СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області Власова С.Д., оскільки постанови про закриття кримінального провадження були скасовані з підстав ненаведення належних і достатніх мотивів ухвалення процесуального рішення та передчасності і неповноти розслідування, що свідчать про наявність певних недоліків у їх процесуальній діяльності, що само по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення з відповідачів моральної шкоди, про яку просила позивачка.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що моральна шкода їй спричинена тривалими неправомірними діями слідчого, який неправомірно багато разів закривав кримінальне провадження, в якому апелянт була визнана потерпілою, тобто систематичним прийняттям слідчим відповідних рішень з порушенням вимог КПК України на досудовому слідстві, що свідчить про протиправну бездіяльність посадової особи відповідача та надмірну тривалість досудового розслідування. Апелянт вказує, що на зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 р. по справі № 686/27885/19.

ОСОБА_1 у своїй скарзі посилається на те, що у результаті неправомірних дій з боку слідчого СВ Вільногірського відділення поліції ОСОБА_2 , які полягали у неправомірному закритті кримінального провадження у справі та некоректній поведінці слідчих щодо неї, вона переживала нервовий стрес, оскільки була вимушена неодноразово звертатися до суду за захистом своїх прав, що викликало у неї душевні переживання та порушувало її звичний ритм життя, призводило до витрачання її вільного часу та коштів на захист свого порушеного права в суді, що в свою чергу вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом не доведено здійснення на неї тиску з боку слідчого СВ Вільногірського відділення поліції Власова С.Д. та не доведено факт звернення апелянта до лікаря.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ухвалами слідчих суддів Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року, від 27.03.2020року, від 23.04.2020 року, від 07.05.2020 року не встановлено неправомірних або незаконних дій слідчого поліції СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області Власова С.Д., оскільки постанови про закриття кримінального провадження були скасовані з підстав не наведення належних і достатніх мотивів ухвалення процесуального рішення та передчасності і неповноти розслідування, що свідчать про наявність певних недоліків у їх процесуальній діяльності, що само по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Крім того, безпідставними є посилання апелянта на висновки, що містяться у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 по справі №638/14009/17, від 10.04.2019 по справі №464/3789/17, від 27.11.2019 по справі №750/6330/17, від 21.03.2018 по справі №761/24881/16-ц, оскільки вони не стосуються спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова