справа №619/2368/21
провадження №2/619/1004/21
Ухвала
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., секретаря судового засідання Носачової І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 619/2368/21,
ім`я (найменування) сторін:
позивач: Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач: ОСОБА_1 ,
вимоги позивача: про стягнення шкоди в порядку регресу.
Питання, що вирішується ухвалою.
Ухвалою суду від 23.06.2021 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного провадження з викликом сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.07.2021, у яке відповідач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 18.08.2021.
У судове засідання сторони не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, відповідач надав суду відзив, причини неявки суду не повідомив.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, з огляду на таке.
06.03.2019 у АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volksvagen LT-35, д.н. НОМЕР_2 , під час руху не впевнився в безпечності маневру та допустив наїзд на транспортний засіб Mercedes-Benz Vito 112 CDZ д.н. НОМЕР_3 , вналідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Відповідна ДТП сталась з вини ОСОБА_1 , що було встановлено постановою Зарічного районного суду м. Суми від 23.04.2019.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 16.12.2020, яке набрало законної сили, стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 10315,00 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн (а.с.16).

Як убачається із платіжних доручень №№ 559, 560 від 20.04.2021 страхове відшкодування згідно рішення суду в розмірі 10315,00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн перераховані МТСБУ (а.с. 19).

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, в тому числі, на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Наказом № 24 від 01.02.2017 командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 солдата служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26.01.2017 №17-РС на посаду механіка-водія-кранівника 2 обслуги реактивного артилерійського взводу 3 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону ВЧ польова пошта НОМЕР_4 , зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення, а на котлове з 02.02.2017. Вважати, що з 01.02.2017 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 8).

Відповідно до наказу № 54 від 01.03.2019 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія-санітара медичного пункту та з 01.03.2019 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 9).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 269 від 02.12.2019 солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира 27 реактивної артилерійської бригади від 07.11.2019 №172-РС з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з 02.12.2019 виключено із списків особового складу частини, а усіх видів забезпечення з 30.11.2019.

Відповідач на час ДТП проходив військову службу за контрактом та скоїв ДТП під час виконання службових обов`язків. Відносини між ним та позивачем щодо проходження військової служби врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаний із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Отже, відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 Міністерства оброни України у зв`язку з відшкодуванням шкоди внаслідок ДТП у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.

Питання щодо матеріальної відповідальності військовослужбовців станом на час виникнення спірних правовідносин (06.03.2019) були врегульовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджено постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (втратило чинність на підставі Закону № 160-IX від 03 жовтня 2019 року, далі Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 2 Положення військове майно це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

У пунктах 1012 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності, а підстави повної та підвищеної матеріальної відповідальності - у пунктах 1315 Положення.

У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі, в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 05 грудня 2018 року № 11-892апп18, від 12 грудня 2018 року № 14-481цс18 та від 13 лютого 2019 року № 14-524цс18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд

постановив:
Закрити провадження у справі № 619/2368/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 звернувся до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу та роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до адміністративної юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області відповідно до пп. 15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 25.08.2021.

Суддя І. М. Нечипоренко