Справа № 373/222/21
Номер провадження 2/373/352/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Хасанової В.В.,

за участю секретаря судових засідань Домантович О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Представник позивача Гребенюк О.С. звернувся до суду із вказаним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» борг за кредитним договором №б/н від 27.12.2010 заборгованість у розмірі 31221 грн 01 коп. станом на 13.01.2021. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2270 грн. 00 коп. як сплачений судовий збір при поданні позову.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 27.12.2010.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, між ним та банком складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідач підтвердив, що повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

14.01.2011 відповідач також підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Своїм підписом у довідці відповідач підтвердив, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і доданим розрахунком суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 згідно п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що у разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦПК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. Відповідачу надано у користування кредитну картку (номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначеного у довідці про отримані картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000 грн 00 коп.

У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 13.01.2021 має заборгованість у розмірі 31221 грн 01 коп., яка складається з наступного: 9738 грн 66 коп. - заборгованість за кредитом, в тому числі : 0,00 грн - заборгованості за поточним тілом кредиту, 9738 грн 66 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 21482 грн 35 коп. - заборгованість за простроченими відсоткам; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн - нарахована пеня, 0,00 грн - нарахована комісія.

Представником позивача до суду подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою від 04 березня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

19 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить закрити провадження у даній справі у зв`язку з тим, що між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав є рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, що набрало законної сили. Також просив застосувати позовну давність та відмовити у позові, оскільки строк позовної давності сплинув у 2017 році.

12 травня 2021 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача Меркулова В.В. зазначила, що посилання відповідача на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду по справі № 373/509/18 від 03.12.2018 є безпідставними, оскільки вказане рішення стосується іншого предмету спору та інших обставин. Вважає, що позивачем при зверненні до суду дотриманий строк позовної давності, оскільки строк дії випущеної картки становить останній день 12.2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 10.02.2021 року, тобто в межах 50-річного строку, встановленого сторонами у договорі відповідно до ст. 257 ЦК України. Також вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення §1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 27.12.2010.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, між ним та банком складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідач підтвердив, що повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

14.01.2011 відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Своїм підписом у довідці відповідач підтвердив, що з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» і доданим розрахунком суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 27.12.2010 року, термін дії 12/14.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти № НОМЕР_1 , оформленої на відповідача ОСОБА_1 (договір № б/н), 27.12.2010 відбувся старт карткового рахунку, 14.01.2011 встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн , 09.04.2011 - збільшено кредитний ліміт до 1200,00 грн, 25.07.2011 та 26.07.2011 кредитний ліміт -7800,00 грн, 24.12.2012 - збільшено кредитний ліміт до 10000,00 грн, 10.01.2020 - кредитний ліміт 0,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем станом на 13.01.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 31221 грн 01 коп., яка складається з наступного: 9738 грн 66 коп. - заборгованість за кредитом, в тому числі : 0,00 грн - заборгованості за поточним тілом кредиту, 9738 грн 66 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 21482 грн 35 коп. - заборгованість за простроченими відсоткам; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн -нарахована пеня, 0,00 грн - нарахована комісія.

Також позивачем надано виписку по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 за договором № б/н станом на 16.01.2021.

З наданого позивачем розрахунку та первинного документу - банківської виписки по рахунках відповідача вбачається, що відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту, що дає підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 9738,66 грн.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом, суд звертає увагу на таке.

Згідно з частиною першою ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили річну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на строк, що відповідає строку дії картки - до останнього дня грудня 2014 року, що підтверджується довідкою, долученою позивачем до позовної заяви.

Відтак, у межах строку кредитування до 31.12.2014 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. По закінченню цього строку, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором.

Виходячи з наведених норм, нарахування відсотків після закінчення строку дії кредитного договору (12/2014) припинилося, а тому вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за період з 01.01.2015 року по 13.01.2021 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс18.

Крім того, з розрахунку розміру заборгованості вбачається, що з січня 2011 року по серпень 2014 року процентна ставка становила 30%. Вказана відсоткова ставка передбачена у Довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем, згідно з якою Базова відсоткова ставка на місяць складає 2,5 % і відповідно на рік складає 30 %. За період з вересня 2014 року до 31 березня 2015 року включно відсоткова ставка становила 34,80%.

Будь-які угоди чи інші документи, які б були підписані позивачем та відповідачем щодо зміни розміру процентної ставки з 30 % до 34,80 % у справі відсутні.

Довідка підписана відповідачем на час коли була установлена Базова відсоткова річна ставка за користування кредитом на рівні 30 %. Домовленості про право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки або про те, що сторони домовились про змінювану відсоткову ставку, підписана відповідачем Довідка не містить.

За загальним правилом одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525, ч. 1 ст. 651 ЦК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року № 661-VI (далі - Закон № 661-VI), який набрав чинності 9 січня 2009 року, положення ЦК України доповнено статтею 1056-1.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України (у редакції на час укладення сторонами договору 16.11.2011 року) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Досліджуючи порядок збільшення в даному випадку Банком процентної ставки, суд звертається до абзацу 3 п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у якому роз`яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст.ст. 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою ст. 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

В укладеному між сторонами договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша процентна ставка, та її розмір.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем при обчисленні суми процентів за користування кредитом іншої, ніж передбачено Довідкою про умови кредитування, яка підписана відповідачем ставки (30%), тобто - 34,80 %.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідача заборгованості у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та у постанові від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі розпочинається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

З інформації, наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вбачається, що відповідач отримав картку, термін дії якої був визначений до останнього дня грудня 2014 року.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався після закінчення строку дії картки, виданої відповідачу.

Із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 15 лютого 2021 року, тобто поза межами трирічного строку загальної позовної давності для стягнення заборгованості за кредитом.

Крім того, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Таким чином, оскільки кінцевим строком повернення кредиту є останній день дії картки, звернувшись до суду з позовом 15 лютого 2021 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строк позовної давності також і щодо додаткових вимог.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 752/10681/16-ц.

Щодо посилання представника позивача на те, що оскільки пунктом 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років, підстави вважати такий строк пропущеним відсутні, суд відзначає наступне.

В обґрунтування такого твердження, банк посилався на те, що підписана відповідачем анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Підписом у заяві відповідач засвідчив свою обізнаність про умови кредитування, а також погодився з тим, що згідно з п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю у 50 років.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, від 1 липня 2015 року міститься висновок про те, що якщо Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності такі Умови не можна.

Так, долучений до позову витяг з Умов та правил надання банківських послуг пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ятдесят років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності також немає.

Отже, належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач надав свою згоду на збільшений строк позовної давності в момент підписання анкети-заяви, під час судового розгляду судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, в силу ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001; ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В. В. Хасанова