Справа № 638/253/21
Провадження № 2-о/638/7/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю секретаря судового засідання заявника представника заінтересованої особи- ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 , - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку окремого провадження заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі,-

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою до Департаменту житлового господарства Харківської міської ради, в якій просить встановити факт належності їй, як співвласнику,свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № 1-95-44608 від 07.07.1995 року на квартиру АДРЕСА_1 , та технічного паспорту на дану квартиру, виданого Харківським БТІ 07.07.1995 року.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Котельський Кінгісеппського району Ленінградської області, де її прізвище ім`я та по батькові було вказано російською мовою « ОСОБА_9 ». Через декілька років вона переїхала мешкати до м. Харкова.

06.03.2003 року при отриманні паспорту громадянина України, прізвище ім`я та по батькові заявника вказано як « ОСОБА_10 ».

20.06.2003 року заявник зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_12 ».

07.07.1995 року під час приватизації було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру за адресою : АДРЕСА_2 , де заявник вказана як співвласник цього житла.

У свідоцтві про права власності на житло від 07.07.1995 року, реєстраційний номер № 1-95-44608 українською мовою прізвище заявника помилково зазначено « ОСОБА_13 » замість « ОСОБА_14 », а також невірно вказано по батькові « ОСОБА_15 » замість « ОСОБА_16 ».

Таким чином, у зв`язку з розбіжностями у її документах та у правовстановлюючому документі, а саме в свідоцтві про право власності на житло, технічному паспорті, в написанні прізвища та по батькові, заявник не може розпорядитися як співвласник своєю частиною квартири, яка належить їй на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності. Тому вимушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 16.01.2021 року відкрито провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року замінено у справі заінтересовану особу Департамент житлового господарства Харківської міської ради на належну заінтересовану особу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Залучено до участі у справі у якості заінтересованих осіб - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Заявник в судовому засіданні підтримала доводи заяви та просила її задовольнити.

Представник зацікавленої особи в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Заінтересовані особи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заінтересовані особи ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечували.

Суд, заслухавши доводи заявника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Котельський Кінгісеппського району Ленінградської області. Прізвище, ім`я та по батькові було вказано російською мовою « ОСОБА_9 » (а.с.7).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 6, сформованого 26 вересня 2000 року вказано дошлюбне прізвище, ім`я та по батькові заявника ОСОБА_3 « ОСОБА_10 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вказано, що до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесений реєстраційний запис про шлюб ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за № 342 від 20 червня 2003 року. Прізвище до державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_14 » (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності членам сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.07.1995 року, реєстраційний номер 1-95-44608, виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду (а.с. 9).

Однак у вказаному свідоцтві зроблена помилка, а саме: зазначено дошлюбне прізвище « ОСОБА_13 » замість « ОСОБА_14 », та по батькові не вірно вказано « ОСОБА_15 », замість « ОСОБА_16 ».

Даний факт підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , які не заперечували щодо задоволення заяви та зазначили, що заявник ОСОБА_3 , є їх рідною сестрою та донькою, та саме вона була зазначена в свідоцтві про право власності як « ОСОБА_10 », та даний запис зроблений з помилками.

Згідно паспорта громадянина України, місце проживання ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10-12).

Отже, вище наведені розбіжності у документах є очевидною опискою, яка не можуть бути належним чином виправлена без звернення до суду.

Встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу має для заявника важливе юридичне значення, оскільки унеможливлює доведення заявником права спільної сумісної власності на належне їй майно.

Оскільки іншим шляхом встановити даний факт неможливо, він підлягає встановленню в судовому порядку.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, дослідивши додані до справи докази, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло реєстраційний № 1-95-44608 від 07.07.1995 року на квартиру АДРЕСА_1 належить саме заявнику ОСОБА_3 , як одному із співвласників.

Що стосується вимоги заявника щодо встановлення факту належності технічного паспорту на дану квартиру, виданого Харківським БТІ 07.07.1995 року, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, а технічний паспорт не є правовстановлюючим документом.

У відповідності до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 81, 259, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі задовольнити частково.

Встановити, факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , свідоцтва про права власності на житло, реєстраційний № НОМЕР_3 від 07.07.1995 року, на квартиру АДРЕСА_1 , як одному із співвласників.

В іншій частині вимог - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за заявником.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено «07» квітня 2021 року.

Суддя О.В. Поволяєва