Справа № 149/30/21
Провадження №2/149/158/21
Номер рядка звіту 43
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.03.2021 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Павлюк О. О.

за участі секретаря Зоріної О. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звернувся до Хмільницької міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Хмільник вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель та споруд, однак відповіді йому не надали. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.11.2020 визнано протиправною бездіяльність Хмільницької міської ради. Позивач зазначає, що вказне завдало йому моральної шкоди, яка виразилась у його стражданні та принижені. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь 33061 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 14.01.2021 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

29.01.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив мотивує тим, що 19.11.2020 року Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 120/2120/20-а адміністративний позов позивача до відповідача задоволено частково і визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Хмільницької міської ради щодо ненадання відповіді на запит. Разом із тим у вказаному рішенні позовні вимоги в частині визнання порушення відповідачем щодо позивача ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод залишено без задоволення. Позивачем не надано належних доказів заподіяння моральної шкоди та необґрунтовано грошову оцінку такої шкоди.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.11.2020 в справі № 120/2120/20-а (копія на а.с. 15-20), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Хмільницької міської ради щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 у строк встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації".В задо

Згідно до розпорядження міського голови від 06.10.2020 року оголошено догану ОСОБА_2 , як адміністратору відділу із забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг у м. Хмільнику, за неналежне виконання службових обов`язків, а саме порушення термінів надсилання відповідей на інформаційні запити з 01.10.2020 року. (а.с.40)

Відповідно до вимог ст. ст.. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 302 ЦК України визначено, що право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи.

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 56 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Закону України «Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав свобод і законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно із ст. 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що особи на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зіст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше. Щодо причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

Вина є суб`єктивним елементом, щодо якої діє презумпція заподіювача шкоди. Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це доводити, але не зобов`язаний. Відсутність вини повинен довести відповідач.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.11.2020 в справі № 120/2120/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Хмільницької міської ради щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 від 28.04.2020 у строк, встановлений Законом України "Про доступ до публічної інформації". Тобто, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідача, який своєю бездіяльністю заподіяв моральної шкоди позивачу.

Враховуючи викладене, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає обґрунтованим та виправданим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди з відповідача у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного ст. ст. 15, 16, 1173 ЦК України та керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 141, 258, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з виконавчого комітету Хмільницької міської ради (, адреса: вул. Столярчука, 10, м. Хмільник, Вінницька обл.) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Павлюк О. О.