Справа № 487/6763/15-ц
Провадження № 4-с/487/38/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2021 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

в с т а н о в и в:

25.02.2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі скаргою в якій просить визнати скаргу дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Заводський ВД ВС у місті Миколаєві ГТУЮ у Миколаївської області неправомірними. Зняти арешт зі всього нерухомого майна, а саме: з квартири: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна..

Заявлені вимоги заявник обґрунтовує тим, що внаслідок бездіяльності державного виконавця, яка полягає у невжитті заходів щодо скасування арешту накладеного на нерухоме майно а саме: квартиру в АДРЕСА_1 порушують їх права, передбачені ст. 321 ЦК України, щодо володіння, користування та розпорядження належним їй майном. Зокрема, державним виконавцем не прийнято до уваги те, що відкрите виконавче провадження №51221772 з примусового виконання судового наказу по справі №487/6763/15-ц виданого 01.03.2016 року Заводським районним судом міста Миколаєва було виконано.

У судове засідання на вказану дату заявник та її представник, державний виконавець, представники стягувача не з`явилися повідомлялися належним чином про слухання справи.

Суд, дослідивши надані учасниками матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, приходить до наступного. 03.09.2015 року було відкрито провадження по даній справі і винесено Судовий Наказ № 487/6763/15-ц, згідно якого було стягнуто з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 заборгованість за спожиті послуги теплопостачання в сумі: 2506, 62 а також індексацію суми боргу у розмірі 530,40 грн., три проценти річних в розмірі 22,00, а всього : 3159,22 грн.

При виконанні даного наказу виконавчою службою було накладено арешт на нерухоме майно, на квартиру, АДРЕСА_1 .

Постанова, про арешт майна боржника, серія та номер: 51221772, виданий 13.06.2017 року, видавник: державний виконавець Бутенко А.В. Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївської області.

13.06.2017 року виконавче провадження завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відсутністю майна або доходів боржника.

Листом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" повідомлено, що борг за судовим наказом №487/6763/15-ц від 01.03.2016 року (ВП №51221772 від 25.05.2016 року) сплачено в повному обсязі.

15.01.2021 р. заявник звернувся до Заводського ВДВС м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про скасування арешту накладеного на підставі постанови 13.06.2017 р.

Листом від 20.01.2021 р. старший державний виконавець Заводського ВДВС Кухарь С. відмовив у задоволенні вказаної заяви пославшись на те, що підстави для скасування арешту, накладеного на майно заявника відсутні, оскільки згідно ст. ст. 40, 59 Закону України Про виконавче провадження завершення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1.ст. 37 вказаного Закону не передбачає зняття арешту накладеного на майно боржника.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 36 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом. Вказані положення також кореспондуються із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Права та обов`язки виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. В тому числі, виконавець зобов`язаний накладати арешт на кошти та інші цінності боржника.

Підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону).

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового виконання рішень.

Оспорювана постанова про накладення арешту на майно була прийнята 13.06.2017.

Відповідно до ч. 2,4 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону 1404-VIII, яка була чинною на час постановлення постанови про накладення арешту від 07.06.2017 (далі - Закон 1404-VIII), арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно із ч.ч.. 1, 2, 3 ст. 56 Закону 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Порядок зняття арешту з майна боржника визначається ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та підставами для цього є, зокрема: 1) набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника (ч.ч. 2, 5 Закону); 2) за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого Законом (ч. 3 ст. 59 Закону); 3) з підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 Закону, якими є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На підставі наведених вище норм матеріального права, які регулюють правові підстави накладення та існування арешту у виконавчому провадженні, арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та в розмірі суми стягнення та інших витрат у виконавчому провадженні.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його описі, та передачі його на реалізацію. Для виявлення майна державний виконавець оглядає усі зайняті боржником приміщення у присутності понятих. Опис майна проводиться у присутності боржника або будь-якого повнолітнього члена його сім`ї і двох понятих. Майно описується в такій кількості та такої якості, які забезпечують виконання судового рішення. Опису підлягає усе майно, яке може бути стягнено відповідно до законодавства.

Суд звертає увагу, що на рівні як Закону 1404-VIII так і чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження», прямо зафіксовано можливість арешту рухомого майна виконавцем лише після його опису (ч. 2 ст. 56 Закону), а сам опис майна відбувається виключно у присутності понятих (ч. 2 ст. 22 Закону), що в свою чергу унеможливлює накладення арешту на все рухоме майно боржника без його ідентифікації та опису на стадії відкриття виконавчого провадження або після цього.

Також нормами Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі Закону 1404-VIII, жодним чином не передбачено можливість накладення та існування арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника з метою попередження на майбутнє належного виконання останнім рішення суду про стягнення періодичних платежів, як і припущення державного виконавця щодо можливого невиконання боржником своїх обов`язків та можливого утворення боргу в майбутньому.

За таких обставин вбачається порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, зокрема втручання органу державної виконавчої служби в право особи на мирне володіння майном, яке за наявності вказаних обставин не є виправданим, так як здійснено з порушенням принципів пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами держави та боржника, так як в даному випадку останній несе надмірний тягар внаслідок таких неправомірних дій органу державної виконавчої служби. При цьому, жодного суспільного інтересу внаслідок застосування арешту майна не задоволено, оскільки боржник не вчиняє жодних дій, які б вказували на ухилення ним від виконання рішення суду.

За таких підстав, скарга на постанову державного виконавця про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно є обґрунтованою і підлягає задоволенню в частині визнання постанови державного виконавця про накладення арешту та бездіяльності державного виконавця, яка полягає у відмові у скасуванні арешту, неправомірною та зобов`язання державного виконавця усунути порушення. В частині скасування судом арешту підлягає відмові, оскільки таке поновлення порушеного права боржника в рамках розгляду скарги на дії державного виконавця статтею 451 ЦПК України не передбачено.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, 19, 33 Конституції України, Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження», статтями 258-261, 353, 354, 447-453, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаря Сергія щодо невжиття заходів по скасуванню арешту накладеного на все нерухоме майно, а саме: квартиру у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 накладеного постановою від 13.06.2017 року у виконавчому провадженні №51221772;

Зобов`язати старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Кухаря Сергія зняти арешт накладений, на все нерухоме майно, а саме: квартиру у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , постановою від 13.06.2017 року без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження №51221772.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо чи через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Д.Г. Нікітін