Справа№592/1267/21
Провадження №2/592/881/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 , є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 . Крім неї та членів її сім`ї, за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі, колишній зять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який більше 5-ти років в даному помешканні не проживає, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, витрат по утриманню домоволодіння не несе, спірною квартирою не цікавиться. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою ні ОСОБА_1 , ні члени її сім`ї, відповідачу не чинили. Факт реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , порушує право ОСОБА_1 , як власника, на володіння, користування і розпорядження належним їй майном. Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втрати право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за його зареєстрованим місцем проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі Договору купівлі продажу квартири (з розстроченням платежу) від 09.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А., реєстровий №1983, є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16-19).

Згідно Довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Моя оселя» №3 від 02.02.2021 року, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , крім інших, зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є чоловіком доньки власника домоволодіння (а.с.20).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.09.2014 року по справі №592/6221/14-ц розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.02.2005 року відділом РАЦС Сумського МУЮ Сумської області, актовий запис №223 (а.с.9).

Як вбачається з Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.02.2021 року, складеного у присутності голови ОСББ «Моя оселя», сусідів та власника квартири, ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2015 року (а.с.21).

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положенням ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, крім іншого, показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідом позивача та спілкується з колишньою дружиною відповідача; ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , не бачила з 2014 року, його речей там немає, помешканням останній не цікавиться.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив факт тривалого не проживання ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначив, що, не бачив його близько 5-7 років;. зі слів ОСОБА_1 , він виїхав на проживання до Росії.

Зважаючи на наявні у справі матеріали та беручи до уваги покази свідків, суд вважає, що ОСОБА_1 в судовому засіданні належними і допустимими доказами довела, що ОСОБА_2 більше одного року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , однак залишається бути зареєстрованими за вказаною адресою, що порушує право позивача щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко