Справа №295/8474/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складi:

головуючого - суддi Перекупка І.Г.,

при секретарi Капустинської Г.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в приміщені Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Житомирській області Державної архітектурно - будівельної інспекції України про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Житомирській області Державної архітектурно - будівельної інспекції України про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 02 вересня 2014 р. Житомирською міською радою в особі Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища надано ОСОБА_6 містобудівні умови для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 8-9). У подальшому, ОСОБА_6 , до Інспекції ДАБК у Житомирській області подано Декларацію про початок виконання будівельних робіт індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 10) та в 2014 р. згідно документів (письмові докази) побудовано будинок. Згідно Декларації про початок виконання будівельних робіт - проектна документація розроблена ФОП ОСОБА_7 (а. с. 11), технічний нагляд по будівництву будинку здійснював - інженер ОСОБА_8 (а. с. 12). Факт завершення будівництва підтверджується Декларація про готовність об`єкта (житлового будинку по АДРЕСА_1 ) до експлуатації від 29.10.2014 р. (а. с. 14-16). У зв`язку з завершенням у 2014 р. будівництва, Реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції Житомирської області 13.01.2015 р. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності і видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 січня 2015 р. 29 квітня 2015 р. ОСОБА_6 подарував будинок позивачу - ОСОБА_4 (а. с. 17). Позивач просить суд

В судовому засіданні представник позивача наполягав на скасуванні запису про державну реєстрацію речового права, а саме державну реєстрацію на право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 проведену державним реєстратором Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Сіроткіною Лілією Євгенівною, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 39153305 від 10.01.2018 р., підстава виникнення права власності - рішення суду Богунського районного суду м. Житомира (справа № 295/9538/15-ц від 30.05.2017 р.), рішення Апеляційного суду Житомирської області від 15.11.2017 р. Визнати чинним Договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 29 квітня 2015 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В. за реєстраційним номером 769; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 36993563.Визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 01.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_5 та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог наполягаючи на тому, що вини є необгрунтованими. Наполягали на тому, що ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 06.02.1998 р. по 26.02.2008 р. У2007 р. ОСОБА_6 переїхав в свою квартиру та почав спільне життя з іншою жінкою. Після того, як ОСОБА_6 виїхав зі спірного будинку ОСОБА_5 , розірвавши шлюб, залишилася проживати в будинку. Звернули увагу суду, що після побудови будинку та встановлення всього обладнання ОСОБА_6 постійно уникав та затягував оформлення всіх документів для введення будинку в експлуатацію, на думку ОСОБА_5 , вже маючи намір позбавити ОСОБА_5 права власності на Ѕ частину спільно збудованого будинку. 29.04.2015 р. ОСОБА_4 з допомогою представників правового сектора, застосовуючи фізичну силу, виштовхали ОСОБА_5 з будинку в подальшому не допускав її до будинку, пошкодили її автомобіль, викрали всі цінні речі, які належали ОСОБА_5 . По даному факту зареєстровано кримінальне провадження № 0004671.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, змагальності сторін, при цьому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наявні у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що у 17.07.2020 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, третя особа Державна архітектурно - будівельна інспекція України про визнання права власності на житловий будинок, у якому просив суд: скасувати запис про державну реєстрацію речового права, а саме державну реєстрацію на право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 проведену реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Сіроткіною Л.Є. підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 39153305 від 10.01.2018 р., підстава виникнення права власності: рішення суду, серія та номер: 295/9538/15-ц виданий 30.05.2017 року видавник: Богунський районний суд м. Житомир, рішення суду серія та номер: 295/9538/15-ц виданий 15.11.2017 р. видавник Апеляційний суд Житомирської області; визнати чинним Договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 29.04.2015 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В. за реєстраційним номером 769; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 36993563; визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 01.

Як зазначено вище, позивачем заявлено вимоги про скасувати запису про державну реєстрацію речового права, а саме державну реєстрацію на право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 при цьому суд звертає увагу, що з 16.01.2020 р. способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає: на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 756/13679/16-ц (Постанова від 18.02.2021 р.; провадження 61-9961св20) та у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/10963/19 (Постанова від 28.10.2020 р.).

З позовною заявою про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 , представник позивача звернувся до суду з метою перешкодити виконанню рішень судів у справах № 295/9538/15-ц та № 295/3/18 , в т. ч. Постанов Верховного суду (провадження № 61-19504 та № 61-7204св18), якими за відповідачем 1, ОСОБА_5 , визнано право власності на Ѕ частину зазначеного будинку та вселено її в набуте в шлюбі майно.

Так, Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 р. в справі № 295/9538/15-ц та Постановою Верховного Суду (провадження № 61-7204св18) від 15.08.2018 р. визнано будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю та вирішено визнати Ѕ частину зазначеного будинку за ОСОБА_5 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.04.2019 р. ОСОБА_5 вселено в житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою Житомирського апеляційного суду від 30.09.2019 р. та Постановою Верховного Суду (провадження № 61-19504св19) від 20.12.2019 р. рішення про вселення ОСОБА_5 залишено без змін.

Свій позов позивач, представник позивача обґрунтовує тим, що будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 здійснив особисто з моменту отримання містобудівних умов та подачі Декларації про початок виконання будівельних робіт в період з 2014 - 2015 рр. без участі відповідача - ОСОБА_5 , ігноруючи встановлені рішеннями судів всіх інстанцій у справах № обставини у інших цивільних справах № 295/9538/15-ц та № 295/3/18, які набрали чинності.

Так представник позивача зазначає, що 02.09.2014 р. Житомирською міською радою в особі Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища надано відповідачу, ОСОБА_6 , містобудівні умови для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

У подальшому ОСОБА_6 до Інспекції ДАБК у Житомирський області подано Декларацію про початок виконання будівельних робіт індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 та розроблена проектна документація ФОП ОСОБА_7 . Також, представник позивача зазначає, що інженером з технічного нагляду індивідуального житлового будинку визначено ОСОБА_8 .

Представник позивача стверджує, що будівництво вищевказаного будинку здійснювалося на земельній ділянці, яка належить відповідачу ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право постійного користування від 20.04.2000 р. з моменту отримання містобудівельних умов в 2014 р. та подачі Декларації про початок виконання будівельних робіт Інспекція ДАБК у Житомирський області. Після завершення будівництва будинку, ОСОБА_9 зареєстровано в інспекції ДАБК у Житомирський області Декларація про готовність об`єкта, а саме: будинку АДРЕСА_1 до експлуатації.

13.01.2015 р. ОСОБА_6 , через представника, звернувся до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області із заявою про державну реєстрацію права на новозбудований будинок та 14.01.2015 р. ним було отримано Свідоцтво про право власності на зазначений будинок.

Представник позивача, підкреслює в позовній заяві, що «…станом на 14.01.2015 р. ОСОБА_6 став власником індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , будівництво якого, згідно декларації про початок виконання будівельних робіт, розпочато 2014 р. Згодом ОСОБА_6 подарував своєму синові, позивачу, ОСОБА_4 свій будинок».

Однак, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15.11.2017 р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково та визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_6 та визнано недійсним Договір дарування від 29.04.2015 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 15.08.2018 р. у справі № 295/9538/15-ц (провадження № 61-7204св18) рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання будинку спільною сумісною власністю та про поділ спільного майна подружжя без змін. Також, Верховний Суд підтвердив право власності за ОСОБА_5 на Ѕ частину будинку за АДРЕСА_1 .

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира (справа № 295/3/18), яка залишено без змін постановами Житомирського Апеляційного суду від 30.09.2019 р. та Верховного Суду від 20.12.2019 р. (провадження № 61-19504св19), вселено ОСОБА_5 в збудований в шлюбі з ОСОБА_6 будинок та відкрито виконавче провадження. Декілька разів Державний виконавець намагалася вселити ОСОБА_5 в спірний будинок, однак, батько та син, перешкоджають виконанню рішення, вселивши в будинок осіб невідомої національності, які при виконанні рішення погрожують посадовим особам фізичною розправою із застосуванням зброї.

Суд вважає, що позовна заява суперечать встановленим вищезазначеними рішеннями судів всіх інстанцій, а тому позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У червні 2015 р. ОСОБА_5 звернулася до суду з позовною заявою про визнання будинку по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, про поділ спільного майна подружжя та визнання договору дарування від 29.04.2015 року - недійсним (справа № 295/9538/15-ц).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 30.05.2017 р. в позові відмовлено з підстав недоведеності факту будівництва спірного будинку в період знаходження відповідачів у шлюбі, шляхом проведення експертизи. На той час у ОСОБА_5 були фінансові труднощі так як колишній чоловік позбавив її житла, майна та грошей, тому на час розгляду справи № 295/9538/15-ц вона не мала можливості сплатити кошти за проведення експертизи.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15.11.2017 р. та Постановою Верховного Суду від 15.08.2018 р. у справі 295/9538/15-ц визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; визнано договір дарування в Ѕ частині недійсним; визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину зазначеного будинку.

В процесі розгляду апеляції була проведена експертиза та виготовлений висновок проготовність спірного будинку на час припинення шлюбних відносин сторонами в справі, яка становила 100% (а. с. 223 справа №295/9538/15-ц).

Тобто, будинок був побудований відповідачами за час шлюбу та є спільним майном подружжя. При цьому частки кожного із подружжя у праві на це майно є рівними та відчуження спірного майна проведено без згоди ОСОБА_5 .

Крім того, в судовому рішенні суду апеляційної інстанції зазначено, що «…матеріали справи свідчать про те, що у 2009 р. ОСОБА_6 звертався до суду з позовом по визнання спірного будинку спільним сумісним майном подружжя, тобто обставини щодо будівництва спільного будинку під час знаходження в шлюбі він визнавав. (т. 1 а. с. 232, 236-237 справа № 295/9538/15-ц).

Однак, позивач, ОСОБА_4 , вважаючи себе єдиним власником всього будинку, просить суду визнати за ним право власності на будинок, який визнаний судом спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Вводячи суд в оману та перекручуючи факти, представник позивача умисно не зазначає, що будинок був збудований під час шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період з 2000 - 2008 р., що було встановлено судом при розгляді цивільної справи № 295/9538/15-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право власності на будинок та договору дарування будинку недійсними, про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (справа № 295/9538/15-ц) обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з ОСОБА_6 перебували в шлюбі з 06.02.1998 р. по 26.02.2008 р.

В судовому засіданні судом встановлено, що під час перебування в шлюбі подружжя на протязі 2000 - 2008 р. спільно збудувати житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Перед початком будівництва, відповідно до «Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт» затвердженого Наказом державного комітету будівництва та житлової політики України № 273 від 05.12.2000 р., подружжя отримали Дозвіл на виконання будівельних робіт від 26.04.2000 р.

Також, суд встановив, що на протязі 2000-2008 років подружжя здійснило будівництво спірного будинку, виконавши всі основні роботи, а саме заклали фундамент, побудували дах, виконали всі внутрішні роботи. Також, в 2007 р. за сумісні кошти подружжя встановили в будинку газове обладнання, вікна, купили меблі, та понесли інші витрати по благоустрою подвір`я, збудували гараж, інші господарські споруди. Згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи № 455/05.13 від 30.04.2013 р. досліджуваний об`єкт відноситься до забудов 2000-х років. Будівельна готовність будинку встановлена - 100% та будинок придатний для проживання. Свідки в судовому засіданні показали, що у зв`язку з вадою зору ОСОБА_6 , всім процесом будівництва займалася ОСОБА_5 .

Так, свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що проживає по сусідству в будинку за АДРЕСА_2 та з 2005 р. коли заселялася до свого будинку, то бачила, що сусіди з будинку АДРЕСА_1 закінчують будівництво свого будинку.

Свідок ОСОБА_12 дала показання, з яких слідує, що в 2000 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали будувати спірний будинок та її син працював на будівництві протягом 2000-2002 років підсобником, а ОСОБА_5 платила йому кошти за роботу. Тоді, у 2002 р. будинок був побудований, був зроблений верх, а далі залишались тільки внутрішні роботи.

В судовому засіданні у справі 295/9538/15-ц судом також встановлено, що 04.05.2000 року між виконавчим комітетом Житомирської міської ради народних депутатів та ОСОБА_6 укладено договір на будівництво жилого будинку на правах приватної власності, за умови якого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 зобов`язувався побудувати жилий двоповерховий будинок загальною площею 302, 8 кв. м. із надвірними будівлями та спорудами.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.05.2017 р. в позові ОСОБА_5 було відмовлено але рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15.11.2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову: визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; визнано недійсним Договір дарування від 29.04.2015 р. укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 15.08.2018 р. (провадження № 61-7204св18) рішення апеляційної інстанції в частині визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя - залишено без змін; договір дарування визнано частково недійсним в 1/2 частині житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно постанови Верховного Суду від 15.08.2018 р. Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 та Ѕ частина зазначеного будинку належить ОСОБА_4 .

Суд звертає увагу, що попередніми судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій встановлено що будинок АДРЕСА_1 побудований в законному шлюбі між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в період з 2000 по 2008 рік тому, ствердження представника позивача, про те, що «суди при постановленні рішень не врахували (по причині невідомості - відсутності в матеріалах справи) доказу у вигляді Декларації про початок виконання будівельних робіт індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 », з якої вбачається що будівництво розпочато в 2014 року - є безпідставними.

Суд звертає увагу, що дозвіл на виконання будівельних робіт від 26.04.2000 року за № 60 знаходиться у справі № 295/9538/15-ц (Т. 1 а. с. 58), який був досліджений судом в судовому засіданні.

Декларації про початок виконання будівельних робіт від 23.09.2014 р., яка видана на вже збудований на 100% житловій будинок в період з 2000 по 2008 роки, про що зроблений висновок експертизи, яка проведена за ухвалою Апеляційного суду Житомирської області (а. с. 223).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд бере до уваги конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, який означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд та відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо скасування запису про державну реєстрацію речового права, а саме державну реєстрацію на право власності на Ѕ частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 проведену реєстратором виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області Сіроткіною Л.Є.; визнання чинним Договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 29.04.2015 р. укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Слюсар В.В. за реєстраційним номером 769 та визнання за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 01.

Керуючись ст. ст. 183, 358, 364, 367 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст. ст. 2-5, 10-13, 18, 23, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р I Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Житомирській області Державної архітектурно - будівельної інспекції України про визнання права власності на майно, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюєтьс - з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі пододання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка