Справа № 656/333/21
Номер провадження 2/656/100/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2021 року Іванівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря судових засідань Костенко Н.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації в Херсонській області Нагорної І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Іванівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), орган опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Іванівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на протязі 2015 року він мав стосунки з ОСОБА_3 , яка на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, але не проживала з останнім. Наприкінці 2015 року ОСОБА_3 завагітніла та повідомила йому, що ця дитина від її чоловіка ОСОБА_2 , а тому їх стосунки було припинено. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_3 влітку 2016 року народила доньку ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу у 2019 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , він знову почав зустрічатися з останньою та спільно проживати. За останні 2 роки спільного проживання з ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_4 він почав спостерігати як дівчинка схожа на нього в дитинстві, має такий характер як у нього. На початку 2021 року він мав розмову з ОСОБА_3 стосовно батьківства її доньки, в ході якої, остання повідомила йому, що саме він є батьком ОСОБА_4 , а не відповідач.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати його батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- виключити з актового запису про народження дитини відомості про батька ОСОБА_2 та змінити прізвище дитини на « ОСОБА_4 », а по батькові на « ОСОБА_4 ».

22 червня 2021 року ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області (а.с.19-20).

05 липня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.34).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, згоден щодо визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_4 та внесення змін до актового запису про народження дитини, зокрема, відомості про батька, прізвища та по батькові дитини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову та визнання ОСОБА_1 батьком її доньки ОСОБА_4 .

Представник органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області Нагорна І.А. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Представник Іванівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, заперечень щодо розгляду справи по суті та задоволення позову не має (а.с.32).

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи та допитавши їх як свідків про відомі їм обставини по справі, заслухавши думку представника органу опіки та піклування, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, встановивши наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Частини перша та друга статті 128 СК України передбачають, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів » у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.03.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 23.12.2019 року (а.с.5), Рішення набрало законної сили 23.01.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_4 . В актовому записі про її народження № 30, складеному 17 серпня 2016 року Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, батьком дитини ОСОБА_4 , вказаний - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 ; матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 (а.с.30-31).

07 червня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посилаючись на статтю 129 Сімейного кодексу України, звернувся до суду із позовом про визнання батьківства відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з нормами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері, так і після народження дитини.

Предметом доказування у справах про визнання батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи, при цьому, суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Відповідно до ст.92 ЦПК України сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 , за їх згодою, були допитані в суді в якості свідків.

Так, з показів ОСОБА_1 вбачається, що з ОСОБА_3 він був знайомий з 2010 року, згодом остання уклала шлюб зі ОСОБА_2 та їх відносини були припинені. У 2015 році він зустрів ОСОБА_3 , яка йому повідомила, що з чоловіком посварилася, проживають окремо та не підтримують жодних відносин. На той час ОСОБА_3 проживала у своїх батьків в с.Дружбівка, Іванівського району. Вони почали разом зустрічатися, мали інтимні відносини. Наприкінці 2015 року ОСОБА_3 завагітніла та повідомила йому, що ця дитини від її чоловіка, тому примирилася з останнім, та їх відносини було припинено. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_4 в серпні 2016 року. Після розірвання шлюбу у 2019 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , він почав знов зустрічатися з останньою та спільно проживати з нею та її дітьми. Від сумісного проживання у них народився син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . З 2016 року його завжди цікавило питання стосовно батьківства ОСОБА_4 , оскільки за 10 місяців до народження дівчинки, ОСОБА_3 не мала інтимних стосунків з іншими чоловіками, окрім нього. Дівчинка схожа на нього в дитинстві, має такий характер як у нього, та за час їх спільного проживання вважає його своїм батьком, називає «тато». На початку 2021 року ОСОБА_3 зізналася йому, що він є біологічним батьком ОСОБА_4 , а не ОСОБА_2 , тому він звернувся до суду з даним позовом.

З показів ОСОБА_2 встановлено, що з 2012 по 2019 рр він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_11 , 2012 р.н. та доньку ОСОБА_4 , 2016 р.н. У 2015 році, внаслідок сварки, дружина переїхала проживати разом з сином до своїх батьків в с.Дружбівка, Іванівського району, Херсонської області. На протязі 2015 року він з дружиною інтимних відносин не мав, приїздив до с.Дружбівка для побачень з сином. Наприкінці 2015 року дружина повернулася до нього в смт.Іванівка та згодом він дізнався, що дружина вагітна. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_4 . Стосовно його батьківства цієї дитини він мав сумніви, проте своє батьківство не оспорював.

З показів ОСОБА_3 встановлено, що з 2012 по 2019 рр. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_11 , 2012 р.н. та доньку ОСОБА_4 , 2016 р.н. У 2015 році вона з чоловіком посварилася та переїхала разом з сином проживати до батьків в с.Дружбівка, Іванівського району Херсонської області. З чоловіком спілкувалася по телефону, він приїздив для побачень з сином. На протязі 2015 року вона зустрічалася та мала інтимні відносини лише з ОСОБА_1 . Наприкінці 2015 року вона завагітніла, після чого, вирішила примиритися з чоловіком та переїхати до нього додому, оскільки сумнівалася в серйозності намірів позивача відносно неї та мала побоювання залишитися сама з двома дітьми. Вона повідомила ОСОБА_1 , що ця дитина від її чоловіка та їх відносини було припинено. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_4 . У 2019 році після розірвання шлюбу з відповідачем, вона і ОСОБА_1 почали знову зустрічатися та спільно проживати, мають спільного сина ОСОБА_10 , 2020 р.н. На початку 2021 року вона мала розмову з позивачем стосовно батьківства ОСОБА_4 , в ході якої зізналася позивачу, що біологічним батьком дитини є він, а не ОСОБА_2 .

Згідно довідки Іванівської селищної ради Херсонської області №1303 від 05.05.2021 року, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 , разом з ним проживають: співмешканка - ОСОБА_3 , 1993 р.н. та троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.4).

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Аналіз досліджених судом доказів в сукупності, які є належними, допустимими та достатніми, свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. Суд враховує визнання відповідачем позову та приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання батьківства позивача відносно ОСОБА_4 , 2016 р.н.

Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_4 від позивача, зокрема, показами сторін та третьої особи, допитаних як свідків.

Згідно з частиною другою статті 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Для правильного застосування частини другої статті 129 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про своє батьківство, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про своє батьківство.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті 267 ЦК України).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06 від 18 грудня 2008 року) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гронмарк проти Фінляндії» вказав, що він не може прийняти той факт, що національні органи влади дозволили юридичній реальності суперечити біологічній реальності, покладаючись на абсолютну природу строку позовної давності. Суд встановив, що навіть звертаючи увагу на межі розсуду Держави, суд вважає, що застосування негнучкого строку позовної давності щодо справ встановлення батьківства, незважаючи на обставини конкретної справи і, особливо, обов`язок позивача вчинити певні дії у межах цього строку позовної давності, порушує основу права на повагу до особистого життя особи, закріпленого статтею 8 Конвенції.

З пояснень позивача вбачається, що про своє батьківство відносно дитини ОСОБА_4 він дізнався від ОСОБА_3 лише на початку 2021 року, до цього мав лише здогади, і це підтверджено в суді ОСОБА_3 .

Виходячи з обставин справи, процесуальної поведінки сторін, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд вважає, що пропуск строку позовної давності для пред`явлення вимог щодо визнання батьківства позивачем пропущено з поважних причин і збоку держави в особі суду права позивача та дитини на юридичне встановлення спорідненості незалежно від волі інших осіб підлягають захисту.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, позивача необхідно визнати батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з внесенням змін до актового запису про народження дитини.

Керуючись ст.ст. 2, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Іванівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса), орган опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт.Іванівка, Херсонської області, громадянина України, батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису №30 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 17 серпня 2016 року Іванівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, виключивши відомості про батька « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України; місце проживання: АДРЕСА_1 », в графі відомості про батька записати « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_2 »; змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », по батькові з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ». У решті відомості актового запису про народження дитини залишити без змін.

Рішення суду направити до Іванівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та видачі нового свідоцтва про народження з урахуванням вказаних змін.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Іванівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 серпня 2021 року.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.М. Ковальчук