ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/4407/19
Провадження № 22-ц/4820/405/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року (суддя Семенюк В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів згідно договору позики,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 04.06.2018 між нею та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передала у власність відповідачки грошові кошти в сумі 4 600 Євро, що по курсу НБУ станом на дату укладення договору становило 140 172,86 грн., а та зобов`язалась повернути їй таку ж суму грошових коштів.

Строк повернення усієї суми боргу встановлений у пункті 3 договору до 04.12.2018 року.

В зв`язку з частковим погашенням відповідачкою суми основного боргу під час слухання справи, в розмірі 800,00 Євро, що по курсу НБУ станом на дату подання позовної заяви становить 27 281,44 грн., позивач просила суд стягнути позику в сумі 3 800 (3600) Євро, що станом на 21.12.2020 року еквівалентно 129 586,84 грн. основного боргу, 10 252,91 грн. - індексу інфляції за весь час прострочення, 7 860,59 грн. - 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочки станом на 07.09.2020, 10 000 грн. - витрат на правову допомогу та 1 461, 14 грн. за оплату судового збору.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборговану позику у сумі 3 800 Євро (що станом на 21.12.2020 року еквівалентно 129 586,84 грн.) основного боргу, 10 252,91 грн. - індексу інфляції за весь час прострочення, 7 860,59 грн. 3% річних від простроченої суми за кожен день прострочки, станом на 07.09.2020, відповідно до договору позики грошових коштів, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 04.06.2018 року, 10 000 грн. - витрат на правову допомогу та 1 461,14 грн. - за оплату судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Вважає вказане рішення неправомірним, необґрунтованим, обставини, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, наявним доказам та судовій практиці Верховного Суду та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що місцевий суд не дослідив договір позики та неправильно стягнув заборгованість. Відповідно до п. 3 Договору позики грошових коштів від 04.06.2018 позичальник зобов`язаний повернути позику у такій самій сумі у тій же валюті, що була передана йому позикодавцем згідно умов договору у строк до 04.12.2019 (4600 Євро). Тому суд першої інстанції повинен був ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті та стягнути з відповідача 3800 Євро, з врахуванням сплачених під час розгляду справи 800 Євро.

3% річних також повинні нараховуватись у валюті як і основна сума позики. Проте суд не взяв до уваги положення ЦК України та копіюючи позовну заяву безпідставно стягнув з відповідачки 3% річних у гривні в сумі 7860,59 грн. Суд повинен був провести власний розрахунок 3% річних у Євро, а це становить з 04.12.2018 та виключно по травень 2020 року.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що судом неправомірно стягнуто індекс інфляції за весь час прострочення. Вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за час прострочення повернення коштів не підлягають задоволенню, оскільки предметом позики є грошові суми в іноземній валюті Євро, тоді як офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає, оскільки виплачується у порядку, визначеному ст. 533 ЦК України. У зв`язку з цим положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні. Відтак, суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 10252,91 грн.

Також на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано стягнув з неї 10 000 грн. правової допомоги, що є завищеним розміром та таким, що не відповідає дійсності, судом не досліджено розміру витрат та кількість потраченого часу адвокатом позивача. Дії щодо підготовки та підписання договору, збирання доказів та судової практики, підготовки позову не вимагали значного обсягу юридичної та технічної роботи, що ставить під сумнів наведені у розрахунку відомості щодо фактичних витрат, такі витрати мали б становити 2-4 тис. грн.

Крім того, мають місце неточності та неоднозначності у протоколі судового засідання; уточнення позовних вимог (а. с. 57-58) подане з порушенням вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України, а саме позивачем не долучено доказів направлення уточненої позовної заяви відповідачу, уточненої позовної заяви ОСОБА_1 не отримувала. Мають місце виправлення в уточненому позові, які є аналогічними сумам, які відображені у рішенні, про які відповідач дізналась лише під час ознайомлення з матеріалами справи у січні 2021 року, тому таке уточнення, з незавіреними виправленнями, не могло братись до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну, рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року залишити без змін як законне.

Вважає рішення ухваленим з врахуванням вимог чинного законодавства України, всіх фактичних обставин справи, в межах наданих суду повноважень, з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що між сторонами 04.06.2018 укладено письмовий нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, за умовами п. 1 якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4600 Євро, що по курсу НБУ станом на дату укладення договору становило 140 172,86 грн., а відповідачка зобов`язалась повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. Отже, грошовий еквівалент зобов`язання було визначено сторонами під час укладення договору. Так само обов`язок сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних за кожен день прострочення, судом визначено правомірно.

Позивач вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в частині неправомірного стягнення суми правової допомоги у розмірі 10 000 грн. Попередній розрахунок судових витрат був долучений до позовної заяви від початку розгляду справи, а відповідач не була обмежена у праві надати свої доводи і заперечення. Крім того, по справі відбулось 14 судових засідань, готувалась уточнена позовна заява з проведенням розрахунків у зв`язку з частковим погашенням заборгованості. Тому обсяг наданої правової допомоги є обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі №6-50цс16).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із статтями 1, 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 04.06.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивачка передала у власність відповідачки грошові кошти в сумі 4 600 Євро, що по курсу НБУ станом на дату укладення договору, становило 140 172,86 грн. (п. 1 договору), а та зобов`язалась повернути їй таку ж суму грошових коштів, у тій же валюті у строк до 04.12.2018 року (а. с. 5).

Пунктом 7 Договору передбачено сплату несплаченої в строк всієї суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми за кожен день прострочення.

Оскільки офіційний курс національної валюти за даними НБУ станом на 21.12.2020 складає 34,1018 грн. за 1 Євро, відповідно гривневий еквівалент суми основного боргу становить 156 868,28 грн., інфляційні втрати 10 217,46 грн., 3% річних -7 906,65 грн. станом на 07.09.2020 року.

Ордером Серії ХМ №009113 від 05.07.2019, виданим на підставі договору про надання правової допомоги від 20.06.2019, адвокат Ільчишен М.В. представляє інтереси позивачки ОСОБА_2 у Кам`янець-Подільському міськрайонному суді (а. с. 13).

Згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 21.12.2020, яким підтверджується надання адвокатським об`єднанням «Ільчишені та партнери» в особі адвоката Ільчишена М.В. юридичних послуг, вартість витрат, пов`язаних з розглядом справи, становить 10 097,75 грн. (а. с. 69).

Позивач ОСОБА_2 оплатила вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 10 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №44 від 20.06.2019 (а. с. 68).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачка зобов`язання перед позивачкою не виконала, грошові кошти, у встановлений договором строк, не повернула, тому зобов`язана, відповідно до умов Договору та ст. 625 ЦК України, повернути позикодавцеві позику, інфляційні втрати, 3% річних.

Стягуючи з відповідачки судові витрати позивачки, пов`язані з отриманою правовою допомогою у розмірі 10 000 грн., суд врахував акт здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 21.12.2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 44 від 20.06.2019 року.

З таким висновком Хмельницький апеляційний суд погоджується частково.

Зобов`язання у договорі позики визначено в іноземній валюті Євро. Сума позову визначена в іноземній валюті Євро з зазначенням еквіваленту в гривні.

Згідно із статтями 1, 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Застосування індексу інфляції до іноземної валюти Євро законодавством не передбачено, тому рішення суду в частині стягненння з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 252,91 грн. - індексу інфляції за весь час прострочення слід скасувати та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Всупереч посилання апелянта, суд першої інстанції дослідив договір позики та прийняв рішення з дотриманням норм законодавства. За умовами п. 1 договору позики грошових коштів ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4600 Євро, що по курсу НБУ станом на дату укладення договору становило 140 172,86 грн., а відповідачка зобов`язалась повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. Отже, грошовий еквівалент зобов`язання було визначено сторонами під час укладення договору.

Аналогічно й 3% річних за кожен день прострочення, судом визначено правомірно.

Безпідставними та такими, що не можуть бути підставою для відмови у позові є аргументи ОСОБА_1 , що мають місце неточності та неоднозначності у протоколі судового засідання; не долучення позивачем доказів направлення уточненої позовної заяви відповідачу. Так, матеріали справи не містять зауважень відповідача чи її представника з приводу неправильності чи неповноти протоколів судових засідань, право на що передбачено ЦПК України. Крім того, в судовому засіданні 21.12.2020 був присутній представник відповідача ОСОБА_3 та був повідомлений про уточнені позовні вимоги. Зазначені порушення норм процесуального права не привезли до неправильного вирішення справи.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу чи обґрунтування та доказів неспівмірності таких витрат за виключенням посилання в апеляційній скарзі.

Між тим, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

Тому, слід зменшити розмір відшкодування витрат на правничу допомогу. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 2191,72 грн. судового збору (а. с. 91), слід було сплатити згідно ухвали апеляційного суду від 8 лютого 2021 року 2102,73 грн. судового збору.

Суд першої інстанції задоволив позов на суму 147700 грн. 25 коп. на 100% суми позову. Апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу на 6,95%.

Тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 146 грн. 14 коп. судового збору (2102,73 х 6,95 : 100).

Кошти, переплачені ОСОБА_1 при сплаті судового збору, можуть бути повернуті за її заявою.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 376 ЦПК України, встановивши, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, скасовує чи змінює рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 252,91 грн. - індексу інфляції за весь час прострочення скасувати та ухвалити в цій частині рішення про відмову в задоволенні позову.

Змінити рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу та судовий збір.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованої у АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , проживаючої у АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. та судовий збір в розмірі 1315 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 146 грн. 14 коп. судового збору.

В решті рішення залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк