Провадження № 2-зз/761/44/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Савенко О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача-2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача-1 за первісним позовом ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання неукладеним договору поруки та визнання відсутнім права вимоги грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

Представник ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, в якій просив суд скасувати заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на машиномісце № НОМЕР_1 в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 391 та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 91, які належать на праві власності ОСОБА_5 , вжиті на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10.09.2019 року у справі № 761/35264/19.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою суду від 10.09.2019 року задоволено заяву ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про забезпечення позову до подання позовної заяви. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме:машиномісце № НОМЕР_1 в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 391, що належить на праві власності ОСОБА_5 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 91, що належить на праві власності ОСОБА_5 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер нерухомого майна: 31150669, що належить на праві власності ОСОБА_6 .

Разом з тим, представник ОСОБА_5 зазначає, що забезпечення позову, що застосоване судом, не відповідає вимозі співмірності, оскільки вартість майна, на яке накладено арешт, перевищує суму позову. Окрім того зазначав, що заходи забезпечення позову вжиті вже більше року та наявний арешт перешкоджає власнику користуватись належним йому майном. Також зазначав, що ОСОБА_5 доглядає свою 63-річну мати, як потребує лікування, а отже коштів, які можливо отримати від здачі в оренду арештованого майна.

В судовому засіданні представник заявника вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача-2 у вирішенні клопотання поклалась на розсуд суду.

Представник позивача заперечував з приводу задоволення клопотання та просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою суду від 10.09.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про забезпечення позову до подання позовної заяви та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: машиномісце № НОМЕР_1 в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 391, що належить на праві власності ОСОБА_5 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер нерухомого майна: 91, що належить на праві власності ОСОБА_5 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер нерухомого майна: 31150669, що належить на праві власності ОСОБА_6 .

Судом також встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 22.01.2020 року апеляційну скаргу адвоката Мічуріної Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_6 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер нерухомого майна 31150669, що належить на праві власності ОСОБА_6 скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Суд вправі скасувати вид забезпечення позову по будь-якій справі, яка знаходиться в його провадженні, коли відпаде потреба в ньому або в забезпеченні позову взагалі. Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову представник відповідача мотивує тим, що при постановленні ухвали від 10.12.2019 року про застосування заходів забезпечення позову судом не було дотримано вимоги чинного законодавства України щодо співмірності позовних вимог із заходом забезпечення позову, при цьому представник відповідача просить скасувати ухвалу суду від 10.09.2019 року в частині накладення арешту на майно ОСОБА_5 , а не скасувати заходи забезпечення позову.

Зазначені у клопотанні мотиви, на думку суду, є підставою для оскарження ухвали про забезпечення позову від 10.09.2019 року в апеляційному порядку та не слугують підставою для скасування застосованих заходів забезпечення позову.

Крім того, представником відповідача не наведено обґрунтованих підстав, які б свідчили про те, що потреба у застосуванні заходів забезпечення позову відпала, враховуючи те, що предметом розгляду справи є стягнення заборгованості за договором позики, який укладений з ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що у березні 2020 року ОСОБА_5 звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на машиномісце № 4 (2-й рівень) в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1, та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, відмовлено в задоволенні вказаного клопотання ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову.

30 жовтня 2020 року ОСОБА_5 повторно звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року, в частині накладення арешту на машиномісце № 4 (2-й рівень) в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1, та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Посилалася на те, що при забезпеченні позову судом не було дотримано вимоги закону щодо застосування заходів забезпечення позову, в тому числі щодо співмірності їх застосування, що призвело до порушення її прав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.03.2021 року відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На переконання суду, звертаючись із клопотанням ОСОБА_5 не довела наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 10 вересня 2019 року. ОСОБА_5 посилалася на те, що вартість арештованого судом майна - машиномісця № 4 (2-й рівень) в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_1, та квартири за адресою: АДРЕСА_2 , перевищує ціну позову ОСОБА_4 .

При цьому, наведені обґрунтування визначених ОСОБА_5 підстав скасування забезпечення позову у повторному зверненні аналогічні тим, що первісно зазначалися нею у попередньо поданих клопотаннях.

Посилання заявника з приводу того, що заходи забезпечення позову вжиті вже більше року та наявний арешт перешкоджає власнику користуватись належним йому майном, втому числі з метою купівлі ліків для матері не слугує безумовною підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що заявником не було надано суду доказів того, що мати заявника потребує дорогого лікування та у неї, як і у заявниці, відсутні інші доходи для покриття вартості такого лікування.

За таких обставин, клопотання про скасування заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158, 259, 260 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання представника відповідача-1 за первісним позовом ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст ухвали суду складено: 12.04.2021 року.