Провадження № 2/750/413/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Осовицької А.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на квартиру з виплатою грошової компенсації вартості частки, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

17.12.2020 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права власності на частину квартири з виплатою грошової компенсації вартості частки та просить припинити право власності ОСОБА_2 на 4/45 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; виплатити ОСОБА_2 з депозитного рахунку вартість 4/45 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 55742 грн. 00 коп.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/45 частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. В підготовчому судовому засідання позов не визнав. В судове засідання на 16.03.2021 подав заяву про відкладення розгляду справи, вказане свідчить про обізнаність справи відповідачем, що дає підстави суду для розгляду справи за відсутності відповідача.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщалась завчасно та належним чином, до суду подавали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що 29 березня 2006 року житлова квартира за адресою АДРЕСА_1 , була передана у власність шляхом приватизації в рівних частках ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, яке видане згідно Розпорядження № 350 від 24.03.2006 року (а.с.14).

Квартира за адресою АДРЕСА_1 , має наступні технічні характеристики: вона складається з 2-х кімнат, житлова площа квартири 28,9 кв.м. при загальній площі 46,9 кв.м. Перша кімната має площу 12,4 кв.м., друга кімната - площею 16,5 кв.м., кухня - площею 5,8 кв.м., вбиральня - площею 1,0 кв.м., ванна кімната - площею 2,0 кв.м., коридор - площею 6,1 кв.м., комори площею 2,2 кв.м. (а.с.17-18).

У відповідності до витягу №10817142 про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССА №875949 від 01.06.2006 року кожен із співвласників житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 , отримали по 1/5 частці квартири, що також підтверджено Інформаційною довідкою №3142 від 23.11.2020 року з КП «Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації» та відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №235231358 від 03.12.2020 року.

25 квітня 2007 року на засіданні депутатами Чернігівської міської ради 16 сесії п`ятого скликання прийнято рішення про перейменування вулиці Бойова у місті Чернігові на вулицю Героїв Чорнобиля .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина (спадкова справа №41/2018) на належну йому 1/5 частину житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 . Спадкоємцями на належну йому 1/5 частку в житловій квартирі були його мати ОСОБА_5 та його доньки, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , які прийняли спадщину в рівних долях по 1/15 частці у праві власності на квартиру.

Прийняття 1/15 частки житлової квартири ОСОБА_7 підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 червня 2018 року, виданим державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №2-532, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №126938162 від 08.06.2018 року. Прийняття 1/15 частки у спадщині ОСОБА_3 підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 червня 2018 року, виданим державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №2-529, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №126937545 від 08.06.2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина (спадкова справа №980/2019) на 1/5 частину в житловій квартирі за адресою АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі приватизаційного свідоцтва про право власності від 29.03.2006 року, та на 1/15 частину в житловій квартирі, яку вона отримала у спадок від свого сина ОСОБА_6 .

Спадкоємцями ОСОБА_5 є її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та чоловік, ОСОБА_8 . ОСОБА_8 , чоловік померлої, відмовився від своєї частки у спадщині на користь своїх онучок, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тобто доньок позивачки.

Отже, спадкоємці ОСОБА_5 , її син ОСОБА_2 - відповідач по справі, та її онуки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які отримали у спадок кожний по 4/45 частин у праві власності на двокімнатну житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Прийняття 4/45 частки житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 спадкоємицею ОСОБА_4 підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 вересня 2020 року, виданим державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №2-528, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223268318 від 09.09.2020 року. Прийняття 4/45 частки житлової квартири спадкоємицею ОСОБА_3 підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 вересня 2020 року, виданим державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №2-525, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223267955 від 09.09.2020 року.

ОСОБА_2 є власником 4/45 частин житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №235231358 від 03.12.2020 року.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач спірною квартирою не користується, в ній не проживає та не зареєстрований, а увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування вказаною квартирою несе позивач.

Також відповідач не приймаєте жодної участі в утриманні вказаної квартири, в тому числі і шляхом проведення її поточного ремонту, підтримання її у належному технічному стані тощо.

Виділення в натурі 4/45 частки квартири є технічно неможливим.

Відповідачу на праві власності належить інше житлове приміщення за адресою АДРЕСА_3 , в якому Відповідач зареєстрований та постійно проживає, що не було спростовано відповідачем.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією викупу належної відповідачу 4/45 частки спірної квартири. Останнє звернення було направлено 25 листопада 2020 року цінним Листом-пропозицією щодо викупу його частки, але відповідач жодної відповіді так і не надав, не мотивуючи свою відмову жодним чином.

Отже, враховуючи, що Відповідачу на праві власності, окрім 4/45 частки в спірній квартирі, належить інше житлове приміщеннями, а тому припинення його права на 4/45 частину у спірній квартирі не порушить його права та не завдасть шкоди його інтересам, так як спірною квартирою відповідач фактично не користується, ніколи в ній не проживав, належна йому частка квартири є незначною і він має на праві власності на інше житло.

Згідно технічного паспорту від 07.05.2018 року квартира за адресою АДРЕСА_1 , має наступні технічні характеристики: 2-і кімнати, житлова площа квартири 28,9 кв.м. при загальній площі 46,9 кв.м. 1-а кімната має площу 12,4 кв.м., 2-а кімната 16,5 кв.м., кухня площею 5,8 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., ванна кімната площею 2,0 кв.м., коридор площею 6,1 кв.м., комори площею 2,2 кв.м.

Таким чином, на 4/45 частин права власності Відповідача у спірній квартирі припадає 4,16 кв.м. загальної площі (46,9 / 45 х 4 = 4,16 кв.м.) та 2,57 кв.м. житлової площі (28,9 / 45 х 4 = 2,57 кв.м.) спірної квартири та свідчить про відсутність технічної можливості виділити відповідачу у окреме користування, навіть, однієї найменшої у квартирі кімнати.

Виділ 4/45 часток спірної квартири, яка належить відповідачу, технічно неможливий з врахуванням планування та розташування квартири в житловому будинку, та згідно вимог 2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», зокрема п.2.24.

Як вбачається із виготовленого суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 . Висновку №С-2068 від 30.10.2020 року експертного, будівельно-технічного дослідження щодо визначення дійсної (ринкової) вартості 4/45 часток спірної квартири за адресою АДРЕСА_1 , складає 55742 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У відповідності до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81 цс11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14.

Аналіз ч. 2ст. 365 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч. 1ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.

Згідно пункту 12 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно з пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 35041/05, норми ЦК України відображають конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності. Вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна.

У разі припинення права на частку у зв`язку з отриманням компенсації право власності виникає у того співвласника, який її сплатив.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від ЗО березня 2016 року в справі № 6-2811 цс15 з приводу виділу частки у праві спільної часткової власності та внесення вартості частки у праві власності на майно на депозит суду.

Як роз`яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним.

З врахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, розподілити вказану квартиру неможливо; спільне володіння і користування сторонами спірною квартирою є неможливим в зв`язку з неприязними відносинами відповідача із позивачем; втратою відповідачем інтересу до квартири та його фактичного не проживання в ній та її не використання; ухилення відповідачем від обов`язку в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних витрат; припинення права власності на частку, яка є дуже незначна, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача ОСОБА_2 , оскільки останній проживає в іншому місці та має у власності інше житло.

Враховуючи вище викладене позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на квартиру з виплатою грошової компенсації вартості частки, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на квартиру з виплатою грошової компенсації вартості частки, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 4/45 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_2 з депозитного рахунку UA 0005960, код отримувача код за Банк отримувача Державна казначейська служба України м. Київ, внесених ОСОБА_1 на підставі квитанції №0.0..1 від 15.12.2020 року вартість 4/45 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 55742 грн. 00 коп.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/45 частини житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута