ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5616/19 Номер провадження 22-ц/814/1606/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Репало Дениса Олександровича

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 травня 2021 року, постановлене суддею Турченко Т.В.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поліпшення майна (квартири).

в с т а н о в и в:

09.10.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 68 334,62 грн. витрат на будівельні та ремонтні роботи у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачці.

В обґрунтування позову зазначив, що за період шлюбу з відповідачкою у вказаній квартирі, ними були проведені ремонтно-будівельні роботи, вартість яких згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.05.2018 №520 складає 136 669,25грн., що збільшують вартість квартири. Після розірвання шлюбу квартира залишилася в користуванні ОСОБА_2 , а тому просить стягнути половину вартості здійснених у квартирі поліпшень.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 11.05.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поліпшення майна (квартири) відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду вмотивовано тим, що, проживаючи у спірній квартирі, ОСОБА_1 як член сім`ї власника квартири, відповідно до положень ст.151, ч.3 ст.156 ЖК України зобов`язаний був дбайливо ставитися до квартири, забезпечувати схоронність житла, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.Тому в задоволенні вимоги про стягнення половини витрат на поліпшення майна (квартири) відмовлено за безпідставністю.

Із рішенням не погодився позивач та його адвокат Репало Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заперечує обґрунтування судом першої інстанції відмови у позові тим, що у справі №552/4131/17 ОСОБА_1 вже було відмовлено у визнанні права власності на ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_2 . Зазначає, що у вказаній справі предметом спору було вирішення питання про право на квартиру та ремонтні роботи, здійснені за час перебування сторін у шлюбі, що є відмінним від предмета спору в даній справі, яким є грошова компенсація витрат на поліпшення майна відповідача.

Зазначає, що був добросовісним володільцем квартири, під час користування якою здійснено ряд будівельних робіт з ремонту та поліпшення квартири, які не можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди, а тому він має право на відшкодування здійснених ним витрат, які підтверджені висновками двох судових будівельно-технічних експертиз.

Враховуючи, що власником квартири є відповідачка, а він був наймачем та витрачав за згоди власника грошові кошти на проведення ремонтних робіт, посилаючись на норму ст.778 ЦК України, доводить, що має право на вимогу до відповідачки про відшкодування (компенсацію) останньою здійснених ним витрат на будівельні та ремонтні роботи.

Вважає, що відмова у стягненні витрат на поліпшення квартири призведе до безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача.

13.07.2021 до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 05 липня 2018 року (справа №552/4131/17), яке набрало чинності, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права на частину майна. Вказаним рішенням здійснено поділ майна подружжя, в іншій частині позовних вимог відмовлено./а.с.6-15 т.1/

Вказаним рішенням суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_3 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного побуту, бюджету та господарства з червня 2005 року до 15 грудня 2007 року та з цих підстав у визнанні спірної квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю. Відмовляючи у визнанні ремонтних робіт, проведених у квартирі, спільною сумісною власністю, суд виходив з положень ст.ст.177, 179 ЦК України, відповідно до яких ремонтні роботи не є ні річчю, ні майном.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в даній справі, суд першої інстанції, враховуючи висновки рішення у справі №552/4131/17, прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 , проживав у спірній квартирі як член сім`ї власника, та відповідно до норм ст.ст.151, 156 ЖК України повинен був дбайливо ставитися до квартири, брати участь у витратах на утримання квартири і придомової території та проведенню ремонту. Тому в стягненні витрат на поліпшення майна (квартири) відмовив за безпідставністю.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм права на власну користь.

Апеляційний суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах закону, доводи апеляційної скарги позивача, що він був добросовісним володільцем квартири та наймачем, власником якої є відповідач.

За змістом права власності саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 318 ЦК України).

Стаття 151 ЖК України визначає основні обов`язки власника жилого будинку (квартири), а саме, забезпечувати схоронність, проводити з свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Позивач ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру, що належить ОСОБА_2 , в якості її члена сім`ї, що не заперечується сторонами, а отже, відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.156 ЖК України має право користуватися жилим приміщенням нарівні з власником квартири та зобов`язаний дбайливо ставитися до житла, брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території та проведенню ремонту.

Отже, участь ОСОБА_1 у ремонті спірної квартири та її утриманні обумовлена виконанням ним встановленого законом обов`язку члена сім`ї власника квартири на участь в утриманні та ремонті жилого приміщення та не може тягнути за собою наслідків відшкодування таких витрат при розірванні шлюбу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК України обов`язок. Такий же правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року(справа №243/5477/15-ц).

Позивач не надав доказів того, що заявлена ним до стягнення сума витрачена на ремонт квартири, перевищує покладений на нього обов`язок брати участь у витратах по утриманню квартири та проведенню ремонту, що передбачено ч.3 ст.156 ЖК України.

Також не заслуговують на увагу та відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги про право на вимогу до відповідачки про відшкодування (компенсацію) останньою здійснених ним витрат на будівельні та ремонтні роботи згідно норми статті 778 ЦК України.

Оскільки судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника, тому він не має статусу наймача та на нього не може бути поширено норму ст.778 ЦК України щодо права на вимогу до власника про відшкодування здійснених ним витрат на будівельні та ремонтні роботи.

Посилання в апеляційній скарзі на норми статті 390 ЦК України та позицію Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №444/1725/16-ц зводяться до цитування наведеної норми, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду, нічим не підтверджені та є припущеннями позивача, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Репало Дениса Олександровича, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.07.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська