Ухвала

11 серпня 2021 року

м. Київ

справа №757/42443/16-ц

провадження №61-10555ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2021 року Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулося із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року в указаній вище справі, яку ухвалою Верховного Суду від 13 липня

2021 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: наведення поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень та надання доказів на їх підтвердження, надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підстави, на яких подається касаційна скарга з визначенням передбачених статтею 389 ЦПК України, підстав та надіслання копій скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також роз`яснено про наслідки її невиконання.

Ухвалу Верховного Суду від 13 липня 2021 року було направлено заявнику на указану в касаційній скарзі адресу.

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції заявником надано уточнену редакцію касаційної скарги, в якій зазначено підстави, на яких вона подається, разом з копіями скарг та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження заявник посилається на те, що повний текст постанови Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року ним отримано не було. 20 липня 2021 року представником Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було подано клопотання до Печерського районного суду м. Києва про видачу копії оскаржуваної постанови, про отримання якої 22 липня 2021 року зроблено відмітку.

Аналіз надісланих заявником документів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції.

Так, при зверненні з касаційною скаргою заявником було надано копію супровідного листа суду апеляційної інстанції, датований 02 листопада 2020 року про направлення оскаржуваної постанови на електронну адресу заявника - .

Мотивуючи ухвалу, суд касаційної інстанції, серед іншого, вказав на необхідність надання заявником відповідної довідки суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду або інших належних доказів в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами.

Згідно із частинами третьою і четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Надану копію клопотання від 20 липня 2021 року, яке адресоване Печерському районному суду м. Києва про видачу копії оскаржуваної постанови, суд не бере до уваги, оскільки дата отримання - 22 липня

2021 року не стосується періоду, у який заявник мав подати касаційну скаргу.

При цьому, відповідну довідку суду про дату отримання заявником оскаржуваного судового рішення апеляційного суду не надано.

Також не є належним виконанням вимог пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України посилання заявника на постанову Вищого господарського суду Українивід 28 жовтня 2014 року у справі №923/611/14.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій враховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку застосування судами різних інстанцій правових висновків Вищого господарського суду України, викладених у його постановах.

Крім того, посилання на постанову Верховного Суду від 29 травня

2019 року у справі №757/42443/16-ц (у даній справі) не може бути підставою касаційного оскарження, оскільки, процесуальним законом визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду при вирішенні іншої, а не тієї ж справи.

Зважаючи на те, що заявником не надано відповідної довідки суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду, про що було зазначено в ухвалі суду касаційної інстанції та не виконано вимоги пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, щодо підстав на яких подається касаційна скарга, Верховний Суд дійшов висновку про те, що ухвала від 13 липня 2021 року не виконана, що перешкоджає вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Печерського районного суду

м. Києва від 14 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції

у м. Києві, третя особа - управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про стягнення безпідставно отриманих коштів, повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька