ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/295/21 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 22-ц/818/4118/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, та просила, з урахуванням зменшених позовних вимог, стягнути з відповідача в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію у розмірі 62334,50 грн та витребувати особисті речі: софу, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праску, вентилятор, посуд. консервацію у кількості 50 банок, постільну білизну та мультиварку.

Позов мотивовано тим, що між нею та ОСОБА_2 17.10.2014 було укладено шлюб, під час якого ними було нажито спільне майно, а саме: автомобіль ГАЗ 32213, 2002р. випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбали автомобіль за 2000 доларів США у ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформивши довіреність 06.11.2014 з правом продажу та іншого відчуження автомобіля на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що на теперішній час еквівалентно 56732,00грн; мотоблок «Кентавр» 2015року випуску, який придбаний у магазині в м. Дергачі за 13 000грн; плита газова комбінована АRTEL, яка придбана 18.09.2020 за 5450,00грн; телевізор АRTEL, який придбаний 18.09.2020 за 5499,00грн; холодильник SМАІСЕ за 12000,00 грн; тример садовий електричний Зенит 1800 вартістю 2000,00грн, придбаний 30.06.2020 у ПП ОСОБА_4 ; морозильна камера за 12000,00грн; електропила вартістю 2000,00грн; ноутбук Леново, придбаний у 2018 році за 12000,00грн; лінолеум розміром 5x3м вартістю 4000,00грн. Всього спільно нажитого майна на суму 124 669,00грн.

Вказує, що вона не проживає у будинку разом з чоловіком та в його будинку залишилось їхнє спільно нажите майно, вказане в цієї позовній заяві. Оскільки відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та користується вказаною побутовою технікою, автомобілем, тому вважає за необхідне при розподілі майна виділити їй грошову компенсацію у розмірі 1/2 частини вказаної суми.

Зауважує, що вона проживала разом з чоловіком 12 років, вели спільне господарство, на теперішній час переїхала проживати окремо. Крім того, згідно зі ст. 387 ЦК України, вважає за необхідне витребувати її особисте майно, яке було придбане не в шлюбі, оскільки він не надає їй доступу до будинку, де вони разом проживали та де знаходяться її особисті речі, а саме: софа, 2 крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праска, вентилятор, речі особистого користування - одяг, білизна, косметика, посуд, консервація у кількості 50 банок, постільна білизна та мультиварка.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У порядку поділу майна подружжя, а саме: плити газової комбінованої АRTEL, телевізора АRTEL, холодильника SМАІСЕ, тримера садового електричного Зенит 1800, лінолеума розміром 5x3м, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за Ѕ частку належного їй майна в розмірі 9598,50 грн.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 софу, 2 (два) крісла, килим, гардини - 4 штуки, обігрівач, праску, вентилятор, мультиварку.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 139,83 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути компенсацію половини вартості від спільно нажитого майна у сумі 41866 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не надав оцінки тому факту, що відповідач визнав наявність у нього мотоблоку, ноутбуку та електропили, та не зважив на те, що показами свідка підтверджено, що у період шлюбу було придбано автомобіль ГАЗ 32213, 2002 року випуску.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відзив мотивовано тим, що сторони не є власниками спірного автомобіля ГАЗ-32213 2002 року випуску, оскільки його власником є ОСОБА_5 , автомобіль знаходиться лише у користуванні у відповідача відповідно до довіреності. Щодо вимог позивача про стягнення грошової компенсації частки вартості мотоблоку, ноутбуку та електропили, то позивачем до суду не надано доказів факту їх придбання, вартості зазначених об`єктів та їх наявності, тому є вони безпідставними.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно - речі перебувають у користуванні відповідача і є неподільними, а також враховуючи, що відповідач не заперечує їх наявність та вартість, дійшов висновку про поділ рухомих речей, які є спільним майном подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості належної їй Ѕ частки у спільному майні подружжя, що становить 9598,50 грн.

Крім того, позовні вимоги в частині витребування софи, 2 крісла, килима, гардини - 4 штуки, обігрівача, праски, вентилятора, та мультиварки, підлягають задоволенню оскільки позовні вимоги в цій частині були визнані відповідачем, а відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Щодо стягнення компенсації за автомобіль ГАЗ 32213, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , то позивачем не надано доказів того, що на момент подання позову та розгляду справи спірний автомобіль зареєстровано на праві власності за будь-яким зі сторін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно ч.3ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно дост.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що спірний автомобіль подружжям не було придбано у власність та не належить нікому з подружжя, а також, що позивач не довела наявність інших речей в натурі та вартість.

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Всупереч згаданим нормам, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спірний автомобіль належить на праві власності одному з подружжя та був придбаний у власність під час шлюбу, наявність та вартість інших спірних речей.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтею 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи скарги не знайшли свого належного підтвердження.

Тому згідно до ч. 1.ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.