Справа № 593/265/20
Провадження № 2/761/2629/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Сколоздра В.І.

розглянувши в підготовчому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Івент» про закриття провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Івент», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Надра» Білої Ірини Володимирівни про визнання недійсним договорів про відступлення прав та скасування протоколу електронних торгів, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

Позивач через свого представника звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, в якому просить: 1. визнати недійсним договір №38/2007-МКБ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором укладеним 22.05.2018 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест» про відступлення прав кредитора за кредитним договором №38/2007-МКБ від 17.10.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Нарда» та визнати недійсним Договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Деделюк С.Ю. за реєстровим №632 укладеним 22.05.2018 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест», згідно якого відбувся перехід від ПАТ «КБ «НАДРА» до ТОВ «ФК «Інвест» прав іпотеко держателя за договором іпотеки укладеного 17.10.2007 між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра», який посвідчений нотаріусом Бережанського районного округу Хрущ Д.С. та зареєстрований в реєстрі за №5585. 4. Скасувати протокол електронних торгів № UA-EA-2018-03-30-000244-а від 23.05.2018 року.

В судовому засіданні 19.04.2021 поставлено на обговорення клопотання представника відповідача ТОВ «ФК «Інвест» -Іщуком Д.В. про закриття провадження у цивільній справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із тим, що вказаний позов слід розглядати в порядку господарського судочинства (а.с. 166)

В судовому засіданні присутній представник позивача заперечував проти вказаного клопотання, натомість представник відповідача підтримав клопотання із викладених в заяві підстав.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

У ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 визначено, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Разом із тим, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, у тому числі щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, розглядають господарські суди.

При цьому сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена у ст. 20 ГПК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України встановлено, що Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, враховуючи предмет і підстави позову, які стосуються саме прав позивача, тому відсутні підстави для закриття провадження по справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд прийшов до висновку, що клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255-256, 258- 261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні клопотання - відмовити.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: