ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/501/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/984/20 Категорія: 305010300 Суходольський О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіБондаренко С.І., Новіков О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Черкаське РВ поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, ГУ національної поліції в Черкаській області (скаржник), Черкаська місцева прокуратура, Черкаська обласна прокуратура, ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ГУ національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09.12.2020 (повний текст складено 09.12.2020, суддя в суді першої інстанції Суходольський О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського РВ поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, ГУ національної поліції в Черкаській області, Черкаської місцевої прокуратури, Черкаської обласної прокуратури, ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в :

у травні 2020 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Хмельницьку Л.М., звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з державного бюджету через Державну казначейську службу України на свою користь 150000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи про те, що позивач мав процесуальний статус обвинуваченого у кримінальному провадженні №0001213 від 17.09.2016 за ч.3 ст.307 КК України в якому до нього застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак 06.12.2017 вироком Черкаського районного суду Черкаської області у справі №707/168/17 його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та звільнено з під варти із зали суду. Вказаний ворок ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18.04.2019 залишений в силі. Позивач вказує, що внаслідок незаконного затримання, притягнення до кримінальної відповідальності, тримання під вартою, перебування під слідством та судом він зазнав моральних страждань та був позбавлений можливості працювати. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його відносини з оточуючими людьми та на даний час він змушений докладати значних зусиль для поновлення своїх порушених прав. Вказані обставини свідчать про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди, вимоги про що є предметом спору в цій праві.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.12.2020 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 147333,38 грн., а в задоволенні решти вимог - відмовлено.

Суд вказав, що позивача вироком суду виправдано у кримінальному провадженні за ч.3 ст.307 КК України, перебуванням під слідством та судом йому завдано моральних страждань, які мають бути компенсовані в розмірі, визначеному згідно вимог ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ національної поліції в Черкаській областіподало 08.02.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник зазначає, що позивач не довів факту порушення його нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також позивач не довів, що його моральна шкода спричинена незаконними діями поліції. Суд помилково за 29 місяців перебування під слідством та судом стягнув 147333,38 грн., так як розмір мінімальної заробітної плати станом на 18.05.2020, коли подано позов, складав 4273,00 грн., отже моральна шкода могла складати 123917,00 грн. Скаржник наголошує на тому, що згідно п.3 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не встановлюється, як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини має застосовуватися прожитковий мінімум для працездатних осіб, тобто за обставин цієї справи, величиною 2027,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 150000,00 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0001213 від 17.09.2016, відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 307 КК України, затвердженого прокурором Черкаської місцевої прокуратури від 26.01.2017, ОСОБА_1 04.11.2016 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.11.2016 у справі №712/12426/16-к застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. У подальшому строк тримання під вартою згідно ухвали Соснівського районного суду міста Черкаси суду від 04.01.2017, ухвал Черкаського районного суду Черкаської області від 03.02.2017, 04.04.2017, 29.05.2017, 12.07.2017, 31.08.2017, 11.10.2017 було продовжено до 10.12.2020.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 06.12.2017 ОСОБА_1 визнано не винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.307 КК України та скасовано запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою та звільнено з під варти із зали суду. Вирок суду набрав законної сили 18.04.2019 відповідно до ухвали апеляційного суду Черкаської області від 18.04.2019.

Так ОСОБА_1 було оголошено підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, 04.11.2016, виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 набрав законної сили 18.04.2019, отже позивач в цій справі під слідством та судом перебував 29 місяців та 14 днів.

Знаходячись під слідством та судом, перебуваючи у слідчому ізоляторі внаслідок застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позивач не міг налагодити своє життя, устрій якого суттєво змінився, не міг спілкуватися зі своїми родичами, внаслідок чого зазнав моральних страждань, про відшкодування яких просить суд в цій справі.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Приписами с.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.

Так статтею 1167 ЦК України (загальна правова норма, що регламентує відшкодування моральної шкоди) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Так існує спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).

В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі, якщо це передбачено відповідним законом, наприклад, ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону - ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правовий висновок про що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц.

Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, та правовий висновок ВП ВС, апеляційний суд приходить до такого.

Так як позивач у цій справі перебував у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, по результатам розгляду якого його було виправдано судом, з 04.11.2016 по 18.04.2019 (29 місяців та 14 днів), в силу вищенаведених положень п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

В силу викладеного, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції в цій справі про необхідність відшкодування позивачу за рахунок державного бюджету завданої здійсненням щодо нього кримінального провадження в якому його було вироком суду виправдано моральної шкоди, розмір якої визначається з урахуванням вимог відповідного законодавства, про що вказано вище.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника в цій справі про те, що позивач не довів факту порушення його нормальних життєвих зв`язків, які спричинили моральні страждання, та те, що його моральна шкода спричинена незаконними діями поліції, адже поза всяким розумним сумнівом саме перебування в якості обвинуваченого при досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження, а тим більше обмеження волі внаслідок застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою, спричиняє в особи суттєві моральні страждання та визначальним чином впливає на вказаний період часу на її життєвий устрій.

У аспекті вказаного, законність дій поліції щодо вказаної особи при здійсненні щодо неї кримінального провадження при вирішення питання про наявність моральної шкоди правового значення не має, адже сам факт перебування під слідством та судом особи, яку виправдано у відповідному кримінальному провадженні, свідчить про наявність у неї права на відшкодування моральної шкоди, визначеного законом - ст.ст.1, 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», незалежно від оцінки правомірності дій органів досудового розслідування та суду.

Крім того, вказаними вище нормами спеціального закону, а також загальними положеннями ст. 1176 ЦК України презюмується незаконність дій органу досудового розслідування при виправданні судом особи, щодо якої здійснювалось кримінальне провадження.

Також не можна погодитися з апеляційними доводами скаржника у справі про те, що суд помилково для розрахунку розміру моральної шкоди позивачу у справі застосував величину мінімальної заробітної плати станом на час прийняття рішення, адже мала застосовуватися або мінімальна заробітна плата, встановлена на момент звернення з позовом до суду, або прожитковий мінімум для працездатних осіб, з урахуванням такого.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення змісту наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (тобто ухвалення відповідного рішення по суті спору у справі).

Вказані висновки наявні в постанові ВС від 02.07.2020 у справі №522/19221/17.

Крім того, посилання скаржника на те, що позивачем необґрунтовано завищено суму, яка підлягає відшкодуванню, оскільки визначення її розміру слід здійснювати відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, є безпідставним, оскільки зазначена норма стосується випадків обчислення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, пов`язаних з оплатою праці.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 в справі №607/14493/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

Також апеляційний суд приймає до уваги, що скаржник не врахував, що тривалість перебування позивача в цій справі під слідством та судом становить 29 місяців та 14 днів, а не лише 29 місяців, як помилково вказано в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б свідчили про неправильне вирішення справи судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09.12.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 09.12.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Черкаського РВ поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, ГУ національної поліції в Черкаській області, Черкаської місцевої прокуратури, Черкаської обласної прокуратури, ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 31.03.2021.

Суддя-доповідач

Судді