Дата документу 29.03.2021 Справа № 336/5736/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/5736/20Головуючий у 1-й інстанції Зарютін П.В.
Пр. № 22-ц/807/660/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» (надалі - ТОВ «КК Мрія») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ТОВ «КК «Мрія» звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 36446,55 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 06 вересня 2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ТОВ «КК «Мрія» укладений договір № К-628 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Даний договір було укладено на виконання рішення Запорізької міської ради від 01.09.2017 року № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», яким ТОВ «КК «Мрія» призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжя за об`єктом конкурсу (група будинків) № 1 . Зазначену інформацію було доведено до відома співвласників будинку шляхом розміщення на офіційному веб - сайті Запорізької міської ради та на інформаційному стенді будинку (інформація про повне найменування управителя, контактні телефони, номер та дату укладення договору, ціну послуги).

Згідно із умовами вказаного договору Управитель - ТОВ «КК «Мрія» зобов`язалося надавати послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників (співвласників, орендарів, наймачів) окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а замовник, в свою чергу, надав право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом.

При цьому, сторони вищевказаного договору погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця у розмірі 15,14 гривень на місяць за 1 кв. м загальної площі житлового приміщення.

Відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа даної квартири становить 68,78 кв. м. Таким чином, розмір оплати за послуги з управління багатоквартирним будинком, яку відповідач зобов`язаний сплачувати на користь управителя (ТОВ «КК «Мрія»), становить 1041,33 грн. щомісячно (площа об`єкту нерухомості X розмір встановленого тарифу = 68,78 кв. м х 15,14 грн. = 1041,33 грн.). Відповідач зобов`язання з оплати отриманих послуг виконував не належним чином, що призвело до виникнення заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 року по 31.08.2020 року в розмірі 36446,55 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Зарютіна П.В. (а.с. 37).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 42) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (без виклику).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року (а.с. 112-116) у задоволенні позову ТОВ «КК «Мрія» у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ТОВ «КК «Мрія» у своїй апеляційній скарзі (а.с. 120-124) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 126).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 28 грудня 2020 року (а.с. 127).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 128).

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 137-145).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Проте, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Крім того, розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ТОВ «КК «Мрія» у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279 пп. 9 п.1 Перехідних положень ЦПК України та виходив із такого.

Суд відмовляє у задоволені позову, виходячи з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, обставин, на які він посилається.

Відповідно до статі 1 Законом України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

П. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Ст. 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 , дана обставина відповідачем не заперечується.

Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

В силу вимог ч. ч. 1, 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що ТОВ «КК «Мрія» дійсно надавало послуги щодо утримання будинку, в якому розташована квартира відповідача.

Зі справи вбачається, що з 2017 року ТОВ «КК «Мрія», відповідно до умов договору приступило до виконання послуг з утримання будинку та прибудинкової території по житловому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

У матеріалах справи містяться складові послуги з управління та утримання багатоквартирного вищевказаного будинку, за змістом якої до структури тарифу входять, зокрема, наступні послуги: прибирання прибудинкової території, прибирання підвалу, прибирання сходових клітин, технічних поверхів та покрівлі, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем, освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води.

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів, які б свідчили про фактичне виконання вказаного договору, тобто, про фактичне надання зазначеного у договорі послуг мешканцям ищевказаного будинку зокрема, актів приймання-передачі робіт, інших документів, які б свідчили про фактичне виконання та фактичне надання послуг щодо утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, в тому числі прибирання прибудинкової території, прибирання підвалу, прибирання сходових клітин, технічних поверхів та покрівлі, технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем, освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води в розпорядження суду позивачем не надано.

Ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд першої інстанції врахував положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд першої інстанції також врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі у повному обсязі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи має місце у цій частині неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч.6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що 06 вересня 2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та ТОВ «КК «Мрія» укладений договір № К-628 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с.10-34).

Даний договір був укладений на виконання рішення Запорізької міської ради від 01.09.2017 року № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», яким ТОВ «КК «Мрія» призначено управителем багатоквартирних будинків у м. Запоріжжя за об`єктом конкурсу (група будинків) №1.

Зазначену інформацію було доведено до відома співвласників будинку шляхом розміщення на офіційному веб - сайті Запорізької міської ради та на інформаційному стенді будинку (інформація про повне найменування управителя, контактні телефони, номер та дату укладення договору, ціну послуги а.с. 30).

Згідно із умовами вищезазначеного договору управитель - ТОВ «КК «Мрія» зобов`язалося надавати послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників (співвласників, орендарів, наймачів) окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а замовник, в свою чергу, надав право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом.

При цьому, сторони вищевказаного договору погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця у розмірі 15,14 гривень на місяць за 1 кв. м загальної площі житлового приміщення.

В силу вимог ст. 204 ЦК України суд першої інстанції мав виходити із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного договору у цій справі.

Оскільки, за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідач ОСОБА_1 будь-яких зустрічних позовних вимог, та зокрема щодо визнання недійсним вищезазначеного договору, у тому числі в частині розміру тарифу тощо, у цій справі не заявляла, рішення іншого суду в іншій справі на підтвердження недійсності вищезазначеного договору (повністю чи частково) стороною відповідача у матеріали цієї справи не надано.

Однак, при цьому, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з жовтня 2015 року є не власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа якої становить 68,78 кв. м, а лише співвласником Ѕ частини останньої, інша Ѕ частини квартири належить іншому співвласнику - ОСОБА_3 , до якого позивач ТОВ «КК «Мрія» у цій справі будь-яких позовних вимог не заявляв (а.с. 8-9), та між якими не має солідарного обов`язку щодо сплати вищезазначеної заборгованості, оскільки їм квартира належить не на праві спільної сумісної власності, а на праві спільної часткової власності.

За змістом ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд першої інстанції розглядає справу … в межах заявлених …вимог, а апеляційний суд - в силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України переглядає лише те, що розглядав суд першої інстанції у цій справі.

В силу вимог ст. 319 ч. 4 ЦК України власність дійсно зобов`язує, але в межах цього права.

Таким чином, загальний розмір оплати за послуги з управління багатоквартирним будинком, яка підлягає сплаті по вищезазначеній квартирі на користь управителя - ТОВ «КК «Мрія», становить 1041,33 грн. щомісячно (розрахунок: площа об`єкту нерухомості * розмір встановленого тарифу = 68,78 кв. м * 15,14 грн. = 1041,33 грн.).

А відповідач ОСОБА_1 , як власник лише Ѕ частини вищезазначеної квартири, зобов`язана сплачувати щомісяця на користь ТОВ «КК «Мрія» лише Ѕ частину від цієї суми, яка становить 520,16 грн. (розрахунок: 1041,33 грн./2), тобто ОСОБА_1 є належним відповідачем у цій справі за вищезазначеним позовом позивача у цій справі лише в частині заборгованості, на що суд першої інстанції не звернув належної уваги.

Однак, відповідач ОСОБА_1 дійсно не виконувала свої зобов`язання з оплати отриманих послуг позивача ТОВ «КК «Мрія» належним чином, що призвело до виникнення у неї заборгованості перед ТОВ «КК «Мрія» з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.11.2017 року по 31.08.2020 року в розмірі 18223,27 грн. (розрахунок позивача а.с. 6 на суму 36446,55 грн./2).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 свого контррозрахунку заборгованості у цій справі не надала, належними, допустимим и доказами у цій справі останній не спростувала.

При цьому, апеляційним судом також встановлено, що доводи відповідача ОСОБА_1 у суді у цій справі спростовуються таким.

При зверненні до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу, ТОВ «КК «Мрія» додала (у тому числі) в якості письмових доказів картку фактичної собівартості витрат з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2020 року, в якій було відображено складові послуги з управління помісячно (за весь період а.с. 15-18).

ТОВ «КК «Мрія» у цій справі наполягала на відсутності будь-яких претензій на ім`я саме ТОВ «КК «Мрія» з боку саме відповідачки ОСОБА_1 щодо якості та об`єму наданих саме їй спожитих послуг, що само по собі слугує доказом надання послуг відповідачу у повному обсязі відповідно до умов вищезазначеного договору № К-628 від 06.09.2017 року з боку управителя за період 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2020 року.

Належні, допустимі докази протилежного (відповідні акти щодо неякісності чи неповноти конкретних наданих послуг з споживачем - відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «КК «Мрія») у матеріалах відсутні та стороною відповідача суду у цій справі не надані.

Так, відповідач ОСОБА_1 надала у матеріали цієї справи лише:

- колективну скаргу від 18.10.2017 року, тобто за інший період, ніж той, що є предметом дослідження суду у цій справі; на ім`я міського голови м. Запоріжжя Буряк В.В. (а.с. 31-65),

-заяву - запрошення на зустріч мешканців будинку (вх.. № ТОВ «КК «Мрія» від 22.05.2018 року а.с. 66-68);

-повідомлення ТОВ «КК «Мрія» без дати про відключення електроенергії у будинку (а.с.69), яка не входить до тарифу витрат з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 31 серпня 2020 року (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні);

- колективну скаргу мешканців будинку прокурору Запорізької області (вх. № 04.06.2018 року а.с.70-75);

-статтю з газети (а.с.76-77),

-протокол загальних зборів співвласників будинку від 29.08.2018 року (а.с. 78-84),

-видаткові накладні, рахунки осіб за період листопада 2017 року - грудень 2018 року, які не є учасниками цієї справи та не були і не є у спірний період управителями вищезазначеного будинку, в якому розташована квартира відповідача, (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні а.с. 85-100);

-ухвала іншого суду про відмову у видачі судового наказу в іншій справі відносно іншого управителя (а.с. 101-104).

які не приймаються апеляційним судом до уваги у цій справі як належні, допустимі докази саме ненадання (надання не у повному розмірі) саме позивачем саме відповідачу саме вищезазначених послуг з утримання будинку і саме у спірний період.

Оскільки, вищезазначені картки фактичної собівартості витрат на управління будинком АДРЕСА_1 , надані позивачем суду першої інстанції у цій справі, можуть слугувати належним доказом фактичного надання послуги.

Чинним законодавством не закріплено обов`язку управителя складати акти приймання-передачі виконаних робіт із споживачами цих послуг, зокрема відповідачем ОСОБА_1 .

Тому, суд першої інстанції помилково вважав, що «жодних доказів, які б свідчили про фактичне виконання вказаного договору, тобто про фактичне надання зазначеного у договорі послуг мешканцям вказаного будинку, зокрема, актів приймання-передачі робіт, інших документів, які б свідчили про фактичне виконання та фактичне надання послуг щодо утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, в розпорядження суду позивачем не надано».

Крім того, ані приписами чинного законодавства в сфері житлово-комунальних послуг, ані умовами договору №К-628, на підставі якого позивач здійснює свою діяльність з управління будинком АДРЕСА_1 , не передбачено порядок та строки складення актів виконаних робіт.

Крім того, обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України у цій справі є правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.04.2016 року у справі № 6-295І цсі5, від 26.09.2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 року у справі № 642/2858/16, за змістом яких належним доказом у справах про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг наявні картки фактичної собівартості утримання будинку управителем та розрахунок належних до стягнення платежів, які здійснено відповідно до періоду надання послуг та площі приміщення за тарифами, встановленими умовами договору та/або встановленими виконавчими комітетами органів місцевого самоврядування.

Звідси, висновки суду першої інстанції у цій справі у цій частині ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача ТОВ «КК «Мрія».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказом, передбаченим ст. 367 ч. ч.2, 3 ЦПК України у цій справі, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ПК України з метою повного то всебічного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача ТОВ «КК «Мрія», є доданий відповідачем до її відзиву на апеляційну скаргу у цій справі апеляційному суду лист Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 23.09.2020 року на ім`я іншої особи - ОСОБА_4 з приводу неналежного надання послуг з утримання ТОВ «КК «Мрія» будинку за іншою адресою в інший період (а.с. 141).

Проте, цим листом не спростовуються вищезазначені висновки апеляційного суду у цій справі.

Відсутність будь-якого договору з приводу утримання будинку, в якому розташована квартира відповідача, безпосередньо між управителем ТОВ «КК «Мрія» та відповідачем ОСОБА_1 у цій справі, не спростовує обов`язку відповідача оплачувати спожиті послуги управителя з утримання будинку в силу вимог закону та вищезазначеного договору з управителем ТОВ «КК «Мрія» № К-628 на виконання рішення Запорізької міської ради від 01.09.2017 року № 520 «Про призначення управителів багатоквартирних будинків міста Запоріжжя», дійсність якого у період нарахування позивачем вищезазначеної заборгованості відповідачу у цій справі не спростована.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ТОВ «КК «Мрія» лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ТОВ «КК «Мрія» слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ТОВ «КК «Мрія» слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КК «Мрія» заборгованість по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 18223,27 грн., в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги позивача ТОВ «КК «Мрія» при вищевикладених обставинах, останнє має право на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 2627,50 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову у суді першої інстанції 2102,00 грн. (а.с. 7) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 3153,00 грн. (а.с.124) = 5255,00 грн./2).

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ТОВ «КК «Мрія» не позбавлено права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання в частині іншої частини заборгованості шляхом подачі відповідного позову до іншого співвласника вищезазначеної квартири.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» () заборгованість по сплаті послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 30 вересня 2020 року в розмірі 18223,27 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у розмірі 2627,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.