Дата документу 06.08.2021 Справа № 317/2659/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/2659/20Головуючий у 1-й інстанції Ткаченко М.О. Повний текст рішення складено 02.02.2021
Пр. № 22-ц/807/1500/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «МетаБанк» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому на підставі ст. 625 ч. 2 ЦК України просив стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних, обрахованих від простроченої суми основної заборгованості (7835,07 доларів США) за кредитним договором № 54А від 14.05.2008 року у розмірі 702,14 доларів США за період з 15.09.2017 року по 01.09.2020 року, а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справі визначено суддю суду першої інстанції Ткаченко М.О. (а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 19) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року (а.с. 94-99) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () 3% річних в розмірі 702,14 доларів США та 2102,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 115-116) просив рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити у повному обсязі, судові витрати по справі покласти на позивача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 127).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 30 березня 2021 року (а.с. 136), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 137).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (а.с. 142-143).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження на суддю доповідача та колегію суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює 15 суддів).

Крім того, суддя-доповідач перебувала у щорічній відпустці з 09 червня 2021 року по 23 липня 2021 року включно (а.с.147).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що задовольняючи позов Банку у цій справі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625, 1046, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 77, 79-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354-355 ЦПК України, враховував правовий висновок Верховного Суду, викладений Верховним Судом у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі.

Так як нараховані на суму боргу 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що строк кредитного договору № 54А від 14.05.2008 року, укладеного між АБ «Металург», правонаступником якого є АТ «МетаБанк» (копія статуту а.с. 13, доданий Банком до його позову), та ОСОБА_1 встановлено по 14.05.2013 року включно (п. 1.1 кредитного договору а.с.4).

Проте, у подальшому в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банком було змінено цей строк для виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором сторін.

Оскільки, 02.02.2009 АБ «Металург» було складено акт про порушення умов кредитного договору від 14.05.2008 №54А, укладеного між АБ «Металург» та ОСОБА_1 , згідно із яким позичальником було порушено п. 1.2 кредитного договору (а.с.61).

Рішенням від 02.02.2009 року уповноваженої особи АБ «Металург» про дострокове погашення кредиту, прийнятим на підставі п. 3.1 кредитного договору за результатами розгляду акту, припинено кредитування позичальника по кредитному договору №54А від 14.05.2008 та встановлено строк для дострокового повернення позичальником всіх сум кредиту, відсотків за ним та інших платежів до 04.02.2009 року (а.с. 62-64).

Предметом позову Банку у цій справі є лише 3% річних, нарахованих за період з 15.09.2017 року по 01.09.2020 року у розмірі 702,14 доларів США на суму основної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором сторін у розмірі 7835,07 доларів США (а.с.11).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства позичальник взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконав, у зв`язку із чим, станом на 04.02.2009 року заборгованість відповідача перед Банком складає 7835,07 доларів США з урахуванням останньої проплати відповідача від 12.08.2009 року у сумі 1419,07 доларів США (а.с.11).

Стороною відповідача наявність вказаного розміру заборгованості відповідача перед Банком станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції належними допустимими доказами не була спростована.

Проте, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 заявляв про застосування строків позовної давності у цій справі у суді першої інстанції (відзив а.с. 28-30).

При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи загальний (трирічний) строк позовної давності для примусового стягнення основної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором з відповідача для Банку станом на 04.02.2009 року у розмірі 7835,07 доларів США з урахуванням останньої проплати відповідача від 12.08.2009 року (а.с. 11) збіг 12.08.2012 року.

При цьому, апеляційним судом також встановлено, що матеріали цієї справи не містять доказів:

- добровільного погашення відповідачем вказаної суми заборгованості перед Банком за кредитним договором після 12.08.2009 року (як доказ визнання відповідачем вказаної заборгованості та, відповідно, підстави, передбаченої ст. 264 ч.1 ЦК України, для переривання перебігу трирічного (загального строку) позовної давності для стягнення останньої Банком з відповідача у судовому порядку),

- чи будь-яке рішення будь-якого суду в іншій справі про стягнення раніше з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку будь-якої основної заборгованості за вищезазначеним кредитором взагалі та у тому числі у розмірі 7835,07 доларів США (як доказ пред`явлення до суду Банком позову до відповідача, як боржника, та, відповідно, підстави, передбаченої ст. 264 ч.2 ЦК України, для переривання перебігу трирічного (загального строку) позовної давності для стягнення останньої Банком з відповідача).

В силу вимог ст. ст. 267 ч. ч. 3, 4 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дійсно, в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

Так, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19 (а.с. 148-151), який вже існував на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі (01 лютого 2021 року) та який враховує апеляційний суд у цій справі, зазначається, що «п. 43… інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати ….. річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги».

При вищевикладених обставинах, враховуючи, що відсутнє також будь-яке рішення суду про відмову Банку у задоволенні стягнення вищезазначеної основної заборгованості за кредитним договором, то не можна казати про безпідставність нарахування Банком відповідачу у цій справі 3% річних на вищезазначену основну заборгованість; Банк мав право на нарахування відповідачу ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних на суму основного боргу за вищезазначеним кредитним договором після 04.02.2009 року (дати для дострокового виконання основного зобов`язання, визначеної Банком в порядку ст. 1050 ЦК України) у тому числі з 15.09.2017 року по 01.09.2020 року (а.с. 11, в межах позовних вимог у цій справі а.с. 2).

Оскільки:

- за змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;

- матеріали цієї справи не містять належних, допустимих доказів того, що цей основний борг 7835,07 доларів США відповідачем був Банку повернутий взагалі та у тому числі по 01.09.2020 року включно (в межах позовних вимог Банку у цій справі а.с. 11).

Однак, дійсно, Банк в силу вимог ст. 20 ЦК України має здійснювати право на захист на свій розсуд.

Банк у цій справі дійсно не заявляв позовних вимог про стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості за кредитним договором у розмірі 7835,07 доларів США (основне зобов`язання) і останні не були предметом розгляду у суді першої інстанції та не є предметом апеляційного перегляду у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 264 ч.2 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Проте, якщо при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи загальна (трирічна) позовна давність для примусового стягнення Банком у судовому порядку заборгованості за вищезазначеним кредитним договором станом на 12.08.2009 року у розмірі 7835,07 доларів США (основного зобов`язання) сплила ще у 2012 року, а відповідач позов Банку у цій справі не визнає, просить застосувати позову давність, то трирічна (загальна) позовна давність для стягнення 3 % річних (які не є штрафними санкціями і тому на них розповсюджується також загальний (трирічний) строк позовної давності), як додаткового зобов`язання, теж сплила у 2012 року, враховуючи що Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом у цій справі лише у вересні 2020 року (відмітка суду на позові а.с. 1).

Безпідставним у даній справі при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є посилання Банку та суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц (в якій 3% річних нараховувались позивачем за триваюче порушення в межах 3-х років до дати звернення з позовом від 2016 року до суду за наявності вже рішення суду від 2009 року про стягнення основного боргу за кредитним договором а.с.152-157), оскільки наведені у постанові Верховного Суду та оскаржуваному рішенні фактичні обставини є різними.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року у цій справі слід скасувати, ухвалити у цій справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову Банку у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача при вищевикладених обставинах:

- Банк не має на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_1 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій;

- і, навпаки, відповідач ОСОБА_1 має право на компенсацію за рахунок Банку судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн. (а.с.117).

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 01 лютого 2021 року у цій справі скасувати.

Ухвалити у цій справі нове судове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «МетаБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у цій справі відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «МетаБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані із розглядом справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 3153,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 06.08.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.