ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3397/21 Справа № 210/6269/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року, ухваленого суддею Чайкіною О.В. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 21 грудня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення моральної шкоди завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що з 30.04.1987р. по 01.11.1987р. він працював підземним гірником на шахті Сєвєрная. З 01.11.1987р. по 10.03. 1992р. працював підземним гірником очисного забою на шахті Сєвєрная. 10.03 1992р. позивач звільнився з шахти Северна за власним бажанням.

Нажаль в період праці у відповідача, останній не створив безпечні та нешкідливі умови праці на робочому місці позивача. Цим він заподіяв здоров`ю позивача велику шкоду. В зв`язку з цим у позивача виникло захворювання, які Український науково-дослідний інститут промислової медицини (надалі Український НДІ пром. мед) 10.06.2010р. зазначив як професійні.

Позивачу повторно 21.07.2015 року висновками МСЕК встановлено 45% втрати професійної працездатності безстроково та встановлено третю групу інвалідності.

Зазначає, що після роботи у відповідача, він на теперішній час має хворобливий стан, який змушує його постійно лікуватись, проходити постійні обстеження у лікарів. Але хронічний характер захворювань та великий відсоток втрати працездатності не дають позивачу надії на одужання у майбутньому.

Просив суд стягнути на його користь з відповідача заподіяну моральну шкоду, розмір якої оцінив в 200 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча гривень).

Відповідач, ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» є належним відповідачем по справі та правонаступником шахти Північна РУ ім.Кірова ВО «Кривбасруда», де працював позивач під час отримання професійних захворювань.

Відповідач вказує, що відповідно до п.19 Акту №22 від 12.07.2010 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (форми П-4), особи, що порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи: адміністрація Шахти №2 ім.Артема РУ ім.Кірова, шахти «Сєвєрная» того ж рудоуправління та шахти «Родіна» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком».

Скаржник, посилаючись на наказ Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструкторізацію РУ ім.Кірова», вказує на те, що на баланс КГДМК «Криворіжсталь» було передано окремі об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» для збільшення статутного фонду, і відповідно до цього наказу перехід прав та обов`язків не відбувався.

Відповідач зазначає, що 29.05.2001 року заступником Голови Державного комітету Промислової політики України Грищенком С.Г. було затверджено Баланс станом на 01.05.2001 року майна та зобов`язань, що були передані ДП «РУ ім.Кірова» та прийняті КГДМК «Криворіжсталь», згідно, якому жодних зобов`язань по забезпеченню наступних витрат та платежів, в тому числі в рахунок забезпечення виплат персоналу по відшкодуванню шкоди від ДП «РУ ім.Кірова» не передавалось (розділ ІІІ «Пасив»), тобто правонаступництва не відбулось в розумінні цивільного та господарського права, тому відповідач не є правонаступником ДП «РУ ім.Кірова». Вказує, що ДП «РУ ім.Кірова» було ліквідовано у вересні 2011 року.

Відповідач наголошує на тому, що на час прийняття наказ Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструкторізацію РУ ім.Кірова» ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (обєднання) не діяла, оскільки цей закон втратив чинність (20.03.1991) за 10 років до вчинення дій з передачі окремого майна на баланс КДГМК «Криворіжсталь».

Скаржник зазначає, що шахта «Північна» не була окремим підприємством, а була структурним підрозділом ДП «РУ ім.Кірова», а відтак не могла бути приєднана як окреме підприємство до КДГМК «Криворіжсталь».

Окрім того, відповідач звертає увагу на наявну сталу судову практику, що підтверджує відсутність правонаступництва у ПАТ «АМКР» по відношенню до Державного підприємства «Рудоуправління ім.Кірова».

Посилаючись на Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 12.07.2010 року, складеного ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», вказує на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» навіть не долучали до участі в розслідуванні, очевидно, що підприємство відповідача не є правонаступником шахти «Північна» «РУ ім.Кірова», тому можна зробити висновок, що підприємство відповідача будь-яких порушень законодавства про працю відносно ОСОБА_1 , які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійних захворювань, не вчиняло.

Також, відповідач вважає суму моральної шкоди явно завищеною, такою, що не відповідає засадам розумності та справедливості, та вказує про надання судом першої інстанції більшої переваги доказам позивача, що, як наслідок призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Окрім того, відповідач вважає незаконною ухвалу суду першої інстанції від 17 грудня 2020 року, якою суд повернув відповідачу клопотання про витребування доказів та визначення порядку виконання рішення та заяву із запереченням розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

26.03.2021 року на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів в порядку ст.367 ЦПК України, а саме копії висновку науково-правової експертизи Національної академії України Інституту Держави і права ім..В.М. Корецького щодо доктринального тлумачення та застосування окремих норм та положень законодавства України від 04.03.2021 року за вих.№126/33-е, оскільки цей доказ на час ухвалення судового рішення не існував.

Посилаючись на зазначений висновок, відповідач вказує на те, що ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» не має нести відповідальності за діяльність РУ ім.Кірова», оскільки між підприємствами, під час реструктуризації РУ ім.Кірова не відбулось правонаступництва, що підтверджує правову позицію відповідача та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

07.04.2021 року від відповідача надійшло клопотання про залучення додаткових доказів в порядку ст.367 ЦПК України, а саме копії рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року по справі №904/144/21, яке набрало законної сили 30.03.2021 року, оскільки на час розгляду цієї справи цей доказ не існував.

Посилаючись на зазначене рішення, відповідач також вказує на те, що ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг» не має нести відповідальності за діяльність РУ ім.Кірова», оскільки між підприємствами, під час реструктуризації РУ ім.Кірова не відбулось правонаступництва, що підтверджує правову позицію відповідача та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що позивач позивач з 30.04.1987р. по 01.11.1987р. працював підземним гірником на шахті Сєвєрная.

З 01.11.1987р. по 10.03. 1992р. працював підземним гірником очисного забою на шахті Сєвєрная.

10.03 1992р. позивач звільнився з шахти Сєвєрная за власним бажанням.

Вказані відомості підтверджують копіює трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я позивача (а.с.6-9).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 12.07.2010 року визначено, що позивачу 10.06.2010 року встановлено остаточний діагноз: Радикулопатія шийна та попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами з трофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст) деформованого артрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ст). Хронічний бронхіт. ЛН першого ст.

Відповідно до п. 17 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 13 липня 2010 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання позивача є - тривалий стаж роботи (23 р. 11 міс) в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала ГДН та в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК (а.с.11).

В п.16 акту Форми П-4 зазначено, що працюючи на шахті «Родіна» ВО Кривбасруда та ВАТ «Кривбасзалізрудком» з 30.01.1997 р. по 18.09.1997 р (7 міс) підземним гірником та з 18.09.1997 року по теперішній час (12р 9 міс) підземним гірником очисного забою ОСОБА_1 виконував роботи в підземних умовах шахти, які характеризуються важкою фізичною працею. Працюючи на шахті №2 імені Артема РУ ім.Кірова з 31.07.1981 р по 30.04.1987 р. (5р 9 міс), підземним електрозварювальником ручного зварювання, на шахті «Сєвєрна» РУ ім.Кірова з 30.04.1987 по 01.11.1987 (6 міс) підземним гірником та з 01.11.1987 по 10.03.1992 (4р. 4 міс.) підземним гірником очисного забою ОСОБА_1 виконував роботи, які також характеризуються важкою фізичною працею

Відповідно до п.19 акту Форми П-4, професійне захворювання отримано позивачем, внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку адміністрації шахти №2 імені Артема РУ ім.Кірова, шахти «Сєвєрна» РУ ім.Кірова та шахти «Родіна» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізорудком».

Позивачу висновком МСЕК встановлено втрати професійної працездатності: вперше позивач пройшов медичний огляд 19.08.2010р. та встановлено 45% втрати працездатності - 40% по радикулопатії та 5% по бронхіту та третя група інвалідності, при повторних оглядах, які відбулися: 06.10.2011р., 31.07.2012р., 21.07.2015 р. - відсоток втрати працездатності та третя група інвалідності не змінювалися.

21.07.2015р. висновком МСЕК позивачу встановлено 45% втрати працездатності - 40% по радикулопатії та 5% по бронхіту та третя група інвалідності безстроково, а також комісією протипоказано: важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, праця в умовах пилу

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався нормами статей 153, 173, 237-1 КЗпП України, статті 4 Закону України «Про охорону праці», 23, 1166 ЦК України, й виходив з того, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником шахти «Північна» Рудоуправління імені Кірова, на якій працював позивач і отримав професійні захворювання, повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, оскільки, відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та не погоджується із доводами відповідача, що він не є належним відповідачем по справі та щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку та біль у грудях, необхідність у постійних медичних оглядах, лікуванні, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійних захворювань та втрати професійної працездатності.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником ДП «Рудоуправління імені Кірова», яке припинено без правонаступництва в 2011 році, тому не має нести відповідальність за шкоду здоров`ю, що спричинена позивачу під час його роботи в «Рудоуправлінні імені Кірова» ВО Кривбасруда» колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

В 1989 році Рудоуправління ім.Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім.Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22 лютого 1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім.Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30 березня 2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30 березня 2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім.Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім.Кірова по всіх статтях балансу станом на 01 квітня 2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19 квітня 2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім.Кірова станом на 01 травня 2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19 квітня 2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»», шахта ім. «Північна», на якій працював позивач ОСОБА_1 відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» є правонаступником шахти ім. «Північна» Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору правового значення не має, з вищенаведених підстав.

Більше того, згідно ст.466 ЦК України, в редакції 1963 року, яка регулювала правовідносини в сфері відшкодування шкоди завданої каліцтвом на виробництві в період створення Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів, належних з неї у зв`язку з заподіянням каліцтва, покладається на правонаступників.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником РУ імені Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

При цьому колегією суддів не приймається до уваги наданий відповідачем висновок науково-правової експертизи від 04.03.2021 року №126/33-е, який затверджений заступником директора Інституту держави та права імені В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України ОСОБА_2 , та відповідно до якого ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не має нести відповідальність за діяльність РУ імКірова, оскільки між підприємствами, під час реструктуризації РУ ім. Кірова, не відбулось правонаступництва, оскільки статтею 114 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Відповідно до статті 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

З наведеного вбачається, що висновки мають виключно консультативний характер і не є обов`язковими для суду.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що висновок науково-правової експертизи від 04.03.2021 року № 126/33-е, який затверджений заступником директора Інституту держави та права імені В.М.Корецького НАН України з наукової роботи, академіком Національної академії правових наук України, доктором юридичних наук, професором, заслуженим юристом України ОСОБА_2 не є доказом у справі, може бути прийнятий з питань застосування аналогії закону чи аналогії права; змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі, але в даній справі такі питання не порушувались і з цих підстав відхиляє означені доводи відповідача.

Вказаний висновок колегії суддів повністю узгоджується з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 760/20904/16-ц, провадження № 61-11762ск19.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року по справі №904/144/21, висновки, якого просив врахувати відповідач під час апеляційного розгляду справи з наведених вище підстав також правового значення не має.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача в період з 30.04.1987 року по 10.03.1992 року. Висновком МСЕК від 19.08.2010 року йому встановлена втрата працездатності у розмірі 45 % та визнано інвалідом третьої групи, в подальшому при періодичних переоглядах ступінь втрати працездатності та група інвалідності не змінювались, а з 21.07.2015 року, ступінь втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, встановлені позивачу, безстроково.

Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з професійними захворюваннями правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди стягнутої судом з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, зокрема, суд врахував зміни в житті викликані втратою професійної працездатності та до моменту звернення до суду, зокрема, 45 % втрати працездатності, інвалідність ІІІ групи, безстроково, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу та, виходячи із засад розумності і справедливості, визначив до стягнення компенсацію моральної шкоди з відповідача на користь позивача в розмірі 100 000 гривень 00 копійок без утримання податку з доходу фізичних осіб, з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню позивачеві моральної шкоди, інші доводи відповідача в апеляційній скарзі є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: