Житомирський апеляційний суд
Справа №275/634/20 Головуючий у 1-й інст. Лівочка Л. І.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області, ухвалене 27 листопада 2020 року суддею Лівочкою Л.І. у смт.Брусилові,

у справі №275/634/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 04 березня 2008 року, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 31 березня 2020 року в сумі 139206,22 грн, з яких: 4903,11 грн - заборгованість за кредитом, 134303,11 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом з 04 березня 2008 року по 31 грудня 2018 року та судові витрати.

Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором б/н від 04 березня 2008 року у сумі 4903,11 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове, яким задовольнити позов Банка, у іншій частині залишити без змін.

На його думку, суд першої інстанції залишив без уваги, що у анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, які підписані позичальником, узгоджено процентну ставку за договором, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 04 березня 2008 року станом на 31 березня 2020 року складає 139206,22 грн, з яких: 4903,11 грн - заборгованість за кредитом, 134303,11 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом з 04 березня 2008 року по 31 грудня 2018 року. Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та безпідставності. Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що сторони у заяві про надання банківських послуг узгодили базову процентну ставку (22,8 % з розрахунку 360 днів у році), на правильність ухваленого судом рішення не впливає, оскільки сплачені згідно розрахунку відповідачем проценти за підвищеною з 01.01.2013 у односторонньому порядку Банком ставкою 30%, а у подальшому з 01.09.2014 34,8%, з 01.04.2015 43,2%, є достатніми для погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, строк дії якого відповідає строку дії картки, тобто до 30.04.2016. Що ж стосується нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору, то після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, з такими вимогами Банк до суду не звертався.

Окрім того, матеріали справи не містять особисто підписану відповідачем довідку про умови кредитування, а тому посилання на такий документ у апеляційній скарзі є безпідставним.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.

Рішення суду у частині стягнення тіла кредиту не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 27 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 07 квітня 2021 року.