СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №547/581/21
Провадження №6/547/12/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року смт Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Самойленко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Вареник К.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу Семенівського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 року таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

23.07.2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вищевказаною заявою, в якій просить суд визнати судовий наказ, виданий Семенівським районним судом Полтавської області від 07.07.2021 у справі № 547/581/21, провадження №2-н/547/61/21, таким, що не підлягає виконанню повністю.

В обґрунтування заяви зазначає, що 10.08.2002 року між заявником та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Лубенського міського управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 191.

На підставі рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2020 року у справі № 547/626/20 шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу зі стягувачем у сторін народилися доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Не дивлячись на той факт, що місце проживання дітей не було визначено з матір`ю, фактично діти продовжують жити разом із заявником за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на утриманні останнього, ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей.

Так, судовим наказом Семенівського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 року у справі № 547/581/21 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.06.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Заявник вважає, що судовий наказ видано помилково за відсутності у ОСОБА_2 права вимоги. Зазначає, що у нього відсутній обов`язок сплати аліментів ОСОБА_2 , оскільки діти проживають з ним та перебувають на його утриманні.

Зазначає, що у заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів, стягувач ОСОБА_2 вказала неправдиві відомості, що діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Це спростовується наступними доказами: довідкою виконавчого комітету Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області № 5311 від 16.07.2021, якою підтверджено, що заявник ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним мешкають доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , договором про надання освітніх послуг від 31.07.2019, укладеного від імені заявника в інтересах доньки ОСОБА_3 , квитанціями про сплату навчання від імені ОСОБА_1 , договором найму житлового приміщення № 100 від 28.08.2019, квитанціями про сплату найму житла від імені заявника; документами про лікування дітей у лікаря-ортодонта за 2021 рік; виписками по банківським рахункам заявника з АТ КБ "ПриватБанк"щодо оплати за комунальні послуги, придбання продуктів.

Тому вважає, що судовий наказ у справі № 547/581/21 року від 07.07.2021 року був виданий помилково, за відсутності доказів того, що в даному випадку стягувачу належить право вимоги для звернення із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а отже, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню (а.с. 17-18).

Стягувач ОСОБА_2 надала письмові заперечення на зазначену заяву, в яких просила залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу, виданого Семенівським районним судом Полтавської області від 07.07.2021 року в цивільній справі № 547/581/21 таким, що не підлягає виконанню.

Заперечуючи проти задоволення заяви ОСОБА_7 зазначила, що він не вірно вказує в заяві про те, що стягувач та їх спільні доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в рішенні Семенівського районного суду Полтавської області від 02.09.2020 року, яке набрало законної сили і яке бралося до уваги під час видачі судового наказу від 07.07.2021 року, зазначено, що ОСОБА_2 не підтримує з ОСОБА_1 подружніх стосунків, разом не проживають та не ведуть спільного господарства.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності матері стягувачки ОСОБА_8 . Стягувачка та доньки проживають та зареєстровані в квартирі як члени сім`ї власника, а ОСОБА_1 тимчасово, за згодою власника проживав в зазначеній квартирі, оскільки не має власного житла, постійної роботи та є пенсіонером по інвалідності. В будь-який час, за вимогою власника житла, ОСОБА_1 вимушений буде звільнити приміщення, в якому йому дозволила тимчасово проживати власник.

Щодо твердження ОСОБА_7 про сплату ним комунальних платежівзаначила, що ОСОБА_1 тимчасово проживав в квартирі АДРЕСА_2 без належних правових підстав і до травня 2021 року ОСОБА_1 дійсно розділяв тягар утримання зазначеної квартири разом з стягувачем та власником, в зв`язку з цим стягувач не зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Починаючи із червня 2021 року ОСОБА_1 відмовився сплачувати комунальні послуги, витрати по яким становлять значну частину її доходу та виділяти кошти на утримання дітей. В зв`язку з цим у останньої і виникла необхідність у зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з метою найкращого забезпечення інтересів неповнолітніх дітей. На підтвердження даної обставини надала квитанції про оплату нею та власницею квартири рахунків за комунальні послуги (а.с.46-65).

Таким чином, ОСОБА_1 не має власного житла, не має будь-яких правових підстав проживати в квартирі АДРЕСА_2 , не має постійного місця роботи, з травня 2021 року не виділяє кошти на утримання дітей, а отже його твердження про те, що на момент видачі судового наказу 07.07.2021, діти проживали разом з ним та перебували на його утриманні абсолютно не підтверджені належними доказами.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 05.08.2021 року заяву прийнято до розгляду та призначено до судового розгляду.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених у заяві.

Стягувач ОСОБА_2 заявою від 16.08.2021 просила розглядати справу без її участі та залишити судовий наказ в силі, а заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що судовим наказом Семенівського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 року у справі № 547/581/21 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.06.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 11-12).

Судовий наказ видано на підставі наступних документів: свідоцтв про народження дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де батьками зазначено ОСОБА_9 та Гезей Вікторію Миколаївну, рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 02.09.2020 року, відповідно до якого шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Лубенського міського управління юстиції в Полтавської області 10.08.2002 року, актовий запис № 191 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний, довідки виконавчого комітету Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 22.04.2021 року за № 3111, виданої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якої вона дійсно зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В складі сім`ї має: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 16.07.2021 за № 5311, виданої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В складі сім`ї має: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24).

Заявником ОСОБА_1 на підтвердження факту утримання дітей та їх місця проживання з ним надано акт обстеження від 15.07.2021, складений депутатом Семенівської селищної ради Голодним В.П. (а.с.73), довідку виконавчого комітету Семенівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 16.07.2021 за № 5311, що він дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в складі сім`ї має: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24), копію договору № МСД-9-2019-062 про надання освітніх послуг від 31.07.2019 року на ОСОБА_3 , де замовником вказано ОСОБА_1 (а.с. 25), копії квитанцій та банківських виписок про переказ коштів за оплату навчання (а.с. 26), копію договору найму житлового приміщення № 100 від 28.08.2019 року на ОСОБА_3 (а.с. 27), копії квитанцій та банківських виписок із про переказ коштів за оплату гуртожитку (а.с. 28), документи про лікування дітей у лікаря-ортодонта за 2021 рік (а.с. 29, 30); виписки по банківським рахункам заявника з АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 31, 32, 33, 34, 35).

В судовому засіданні за клопотанням заявника допитано свідка ОСОБА_3 , яка підтвердила, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає по АДРЕСА_1 . Квартира належить бабусі ОСОБА_8 . В даній квартирі проживають її мати ОСОБА_2 , молодша сестра ОСОБА_4 та батько ОСОБА_1 . Продукти харчування закуповує і мати і батько, готують окремо. Батько надає кошти на їх із сестрою утримання, сплачує за її навчання, лікування.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

При цьому, як передбачено положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В той же час, відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Частиною 1 статті 432 ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства, а також того, що судовим наказом Семенівського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.06.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 11-12), тобто стягнення аліментів присуджено і на майбутній термін до виповнення 18 років, томувідсутні правові підстави для визнання вказаного судового наказу таким, що не підлягає виконанню, адже добровільне виконання ОСОБА_1 свого обов`язку по утриманню доньок у даний час не є гарантією виконання покладеного на нього обов`язку у майбутньому.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обґрунтування заяви та підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_1 послався на те, що фактично спільні діти проживають разом із ним, і перебувають повністю на його утриманні. Однак та обставина, що він одноосібно утримує дітей спростована в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_3 , про те що мати ОСОБА_2 також утримує їх; забезпечує харчування та проживання, оплачує комунальні послуги; довідкою Семенівської селищної ради від 22.04.2021 №3111, відповідно до якої діти проживають з матір`ю, та на підставі якої було видано судовий наказ; долученими до матеріалів справи квитанціями про оплату комунальних послуг ОСОБА_8 , ОСОБА_2 .

Крім того, заявником не спростовано того факту, що стягувач ОСОБА_2 проживає разом з дітьми та піклується про них, утримує їх в межах своїх доходів.

Надання матеріальної підтримки донькам, оплата за навчання старшої доньки, оплата медичних послуг в даний час не спростовує обов`язку батька по утриманню дітей в майбутньому, а тому не є підставою для визнання судового наказу таким що не підлягає виконанню.

Оскільки наведені боржником обставини не підпадають під перелічені у цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому у задоволенні заяви боржника слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 12, 13, 81, 160, 165, 186, 260, 261, 431, 432 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Семенівського районного суду Полтавської області від 07.07.2021 у справі №547/581/21 про видачу судового наказу, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 18.06.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення цієї ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Семенівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Суддя Самойленко Л.М.