ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2021 року

м. Харків

Справа № 623/1080/19

Провадження № 22-ц/818/3902/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з рогляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Третя особа: ПрАТ "УСК" Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: ПрАТ "УСК" Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року,-

в с т а н о в и в:

У березні 2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 20 лютого 2018 року, о 08 годині 40 хвилин громадянин ОСОБА_2 на автодорозі по вул. Залікарняній в м. Ізюмі Харківської області керував автомобілем марки «ВАЗ-2104», державний номерний номер НОМЕР_1 , та при зустрічному роз`їзді не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався назустріч, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

28 березня 2018 року постановою Ізюмського міськрайонного суду було встановлено факт скоєння відповідачем адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави.

У вказаному ДПТ було пошкоджено автомобіль, вартість відновлювальних робіт встановлена експертами страхової компанії визначена у розмірі 6463 гривень 99 копійок, з яких утримується франшиза у розмірі 2000 гривень, не виплачених винуватцем ДТП.

Позивач не погоджується з визначеним страховою компанією матеріальним збитком та просить стягнути завдану йому шкоду у розмірі 33856 гривень 53 копійок, яка складається з завданої шкоди у розмірі 28966 гривень 33 копійок згідно експертного висновку ФОП ОСОБА_3 , вартості договору на проведення експертної оцінки у розмірі 1200 гривень, витрат на поїздки для оцінки транспортного засобу у розмірі 1690 гривень 20 копійок, та не виплаченої франшизи у розмірі 2000 гривень. Крім того, просить стягнути завдану йому моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодував йому завдані збитки.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача суму спричиненого матеріального збитку у розмірі 2000 гривень та моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, а всього 17000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1536 гривень 80 копійок.

Судове рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі у частині стягнення збитків завданої шкоди у розмірі 28966 гривень 33 копійок згідно експертного висновку, вартості договору на проведення експертної оцінки у розмірі 1200 гривень, витрат на поїздки для оцінки транспортного засобу у розмірі 1690 гривень 20 копійок та стягненню підлягає підлягає спричинений матеріальний збиткок у вигляді невиплаченої франшизи у розмірі 2000 гривень.

Щодо стягнення компенсації за моральну шкоду, суд враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, вважає, що достатньою є сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просить суд рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року в частині моральної шкоди та судових витрат змінити. Зменшити розмір стягненої моральної шкоди з 15 000 грн до 1 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду не містить конкретизації підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. Вважає, що суд першої інстанції не належним чином встановив глибину моральних та душевних страждань позивача, зокрема їх тривалість та характер, та внаслідок зазначеного не правильно визначив розмір моральної шкоди.

Рішення суду оскаржується в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, у відповідності ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи 20 лютого 2018 року, о 08 годині 40 хвилин громадянин ОСОБА_2 на автодорозі по вул. Залікарняній в м. Ізюмі Харківської області керував автомобілем марки «ВАЗ-2104», державний номерний номер НОМЕР_1 , та при зустрічному роз`їзді не дотримавшись безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з автомобілем марки «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався назустріч, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

28 березня 2018 року постановою Ізюмського міськрайонного суду було встановлено факт скоєння відповідачем адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість також роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбаченим цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Убачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди, проте колегія суддів вважає за доцільне зменшити її розмір, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обставин, при яких позивачу була завдана шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, а також, виходячи з матеріального стану відповідача та засад розумності та справедливості.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивачем жодним чином не обґрунтовуються «емоційні переживання та фізичні страждання» з огляду на наступне.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічні тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану). При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено та не заперечується сторонами, що у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася в рамках цієї справи з вини відповідача, був пошкоджений належний позивачу автомобіль. Внаслідок цього, як пояснює позивач, він не міг користуватись транспортним засобом, змушений був змінити хід свого життя та перебував в постійному стресі.

Позивачем зазначено лише його суб`єктивне сприйняття ситуації, яка сталась між сторонами, однак жодних об`єктивних та достатніх обґрунтувань для стягнення моральної шкоди у визначеному розмірі не наведено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок пошкодження майна позивач зазнав душевних страждань.

Разом з цим, визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи з характеру немайнових втрат, яких зазнав позивач через пошкодження його майна, ступеню його моральних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 5 000 грн.

Таким чином, враховуючи викладене, та встановлені обставини у справі, колегія суддів проходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалене по суті правильне рішення, однак, задовольняючи моральну шкоду, судом не дотримано вимог ст. 23 ЦПК України розумності і справедливості при визначенні розміру.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, заподіяних йому внаслідок пошкодження транспортного засобу, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав до зміни рішення суду в оскаржуваній частині та зменшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 15 000 грн до 5 000 грн.

Враховуючи вказане, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 березня 2021 року в оскаржуваній частині про стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 10 серпня 2021 року