ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1512/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Стефанишина Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про захист прав споживачів та об`єднаних позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» (надалі по тексту - відповідач, ТОВ «ЖБК`Управдом») та Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 10 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖБК`Управдом» були укладені договори № 21/10 «Про надання послуг про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

З 2014 року до укладення вказаних договорів позивач користувався послугами та сплачував всі зазначені в договорах послуги відповідача. Відповідно до наданих послуг відповідач передає позивачу регулярні щомісячні платіжні документи з нарахуваннями за спожиті послуги по сплаті. В опалювальний період в рахунках відповідача окремим рядком вноситься сума до сплати за послугу опалення місяць загального користування будинку (надалі по тексту - МЗК). Так, нарахування за опалення МЗК в рахунках відповідача часто не кореспондують очікуваним мешканцями будинку розрахунковим споживанням тепла на опалення МЗК за деякі періоди у мешканців будинку, і у позивачу у тому числі, виникли обґрунтовані вимоги до відповідача надати детальний розрахунок нарахувань за опалення МЗК будинку.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати позивачу повну інформацію стосовно розрахунку нарахувань відповідачем за послугу опалення МЗК будинку АДРЕСА_1 помісячно за останні три роки.

23 квітня 2017 року позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві з викладенням порушення його прав споживача стосовно отримання від відповідача інформації про методику розрахунку вартості послуги теплопостачання МЗК в будинку АДРЕСА_1 . Проте відповіді не отримав.

В позовних вимогах просив зобов`язати відповідача надати детальну інформацію стосовно розрахунку нарахувань за послугу опалення МЗК з роз`ясненням застосування методик затверджених центральним органом виконавчої влади, за період три роки, за кожний місяць виставлених відповідачем рахунків позивачу опалювальних періодів 2014-2017. Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві відкрити провадження по справі за порушення відповідачем законодавства у сфері комерційного та розподільного обліку комунальних послуг за створення перешкод для доступу споживача до облікової інформації для подальшого застосування до відповідача фінансових санкцій.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (т. 1 а.с. 9).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.01.2018 року відкрито провадження. Розгляд справи вирішено провести в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 18).

14.02.2018 року до суду подано відзив Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві (т.1 а.с. 24-31).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2018 року закрито провадження у частині позовних вимог до відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (т. 1 а.с. 112).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2018 року передано цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ТОВ «ЖБК`Управдом» про захист прав споживачів за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 113).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про захист прав споживачів. Призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. (т. 1 а.с. 147-148).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 759/14586/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів в одне провадження зі справою № 759/18393/17 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про захист прав споживачів (т. 1 а.с. 235-236).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.09.2019 року в задоволені клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовлено (т. 2 а.с. 10-11).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2019 року в задоволені клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовлено (т. 2 а.с. 23-24).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2019 року повернуто позивачу ОСОБА_1 заяву про збільшення позовних вимог (т. 2 а.с. 25-26).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18.05.2020 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовлено (т. 2 а.с. 88-89).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2020 року, яку внесено до протоколу судового засідання, прийнято заяву позивача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог (т. 2 а.с. 137).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.10.2020 року, призначено справу до розгляду справи по суті, підготовче засідання закрито (т.2 а.с. 146).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених підстав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі (т. 2 а.с. 139).

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог з наступних підстав.

10 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖБК`Управдом» було укладено договір № 21/10 «Про надання послуг про утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (т. 1 а.с. 43-45).

10 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ЖБК`Управдом» було укладено договір № 21/10 «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (т.1 а.с. 46-48).

З позову вбачається, та під час розгляду справи позивач зазначав, що з 2014 року до укладення вказаних договорів він користувався послугами та сплачував всі зазначені в договорах послуги, які надавалися відповідачем. Відповідно до наданих послуг відповідач передає позивачу регулярні щомісячні платіжні документи з нарахуваннями за спожиті послуги по сплаті. В опалювальний період в рахунках відповідача окремим рядком вноситься сума до сплати за послугу опалення місяць загального користування будинку (надалі по тексту - МЗК). Так, нарахування за опалення МЗК в рахунках відповідача часто не кореспондують очікуваним мешканцями будинку розрахунковим споживанням тепла на опалення МЗК за деякі періоди у мешканців будинку, і у позивачу у тому числі, виникли обґрунтовані вимоги до відповідача надати детальний розрахунок нарахувань за опалення МЗК будинку.

Позивач звертався до відповідача з вимогою надати позивачу повну інформацію стосовно розрахунку нарахувань відповідачем за послугу опалення МЗК будинку АДРЕСА_1 помісячно за останні три роки (т. 1 а.с. 49-50).

Відповідачем ТОВ «ЖБК`Управдом» за вих. 481-03-17 від 01.03.2017 було надано відповідь на звернення позивача ОСОБА_1 в частині, що стосується надання копій технічного паспорту та поверхових планів із зазначенням площ підвалів, горищ, технічних та допоміжних приміщень будинку по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 55-56).

Так, на заяву позивача ОСОБА_1 від 05.02.2017 відповідачем ТОВ «ЖБК`Управдом» за вих. 477-02-2017 від 16.02.2017 було надано вичерпну відповідь (т. 1 а.с. 41).

На заяви позивача ОСОБА_1 від 17.04.2017, 18.04.2017 відповідачем ТОВ «ЖБК`Управдом» за вих. 550-05-17 від 17.05.2017 було надано вичерпну відповідь (т. 1 а.с. 59).

На лист позивача ОСОБА_1 від 06.12.2016 № 266 щодо тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідачем ТОВ «ЖБК`Управдом» було надано відповідь за вих. 449-12-16 від 21.12.2016 (т. 1 а.с. 60).

За дорученням департаменту економіки і інвестиції КМДА відповідач ТОВ «ЖБК`Управдом» в черговий раз надав позивачу ОСОБА_1 роз`яснення про нарахування оплати за централізоване опалення за вих. 804-12-17 від 05.12.2017 (т. 2 а.с. 140).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Управитель веде окремий облік доходів і витрат (облікову карту) щодо кожного багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, та забезпечує співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до цієї інформації щодо їхнього будинку в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» вживається в такому значенні: будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Статтею 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), тощо.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві на нього, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідачем неодноразово на адресу позивача направлялися відповіді на його звернення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Відповідно, з урахуванням визначених підстав, правові підстави для задоволення цього позову у цілому відсутні.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 11, 627, 629 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про захист прав споживачів», п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст. п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про захист прав споживачів та об`єднаних позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: