Справа № 365/401/20
Номер провадження: 2/365/33/21

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 березня 2021 року смт. Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

за участю

секретаря судового засідання НОСОВОЇ О.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі № 1 в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельні ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказаним будинком позивач користується з 2005 року. Право власності на житловий будинок він набув за набувальною давністю. Будинок розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:019:0046. За вказаною адресою також розташована земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2335 га, кадастровий номер :01:019:0047. Вказані земельні ділянки належали на праві власності ОСОБА_6 на підставі державних актів серії ЯЛ № 337412 та ЯЛ № 337411. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений Усівською сільською радою Згурівського району Київської області 12 грудня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 19, яким вказані вище земельні ділянки заповів позивачу. Позивач спадщину за заповітом не приймав, строк для прийняття спадщини закінчився. Земельними ділянками позивач також користується з 2005 року. Враховуючи те, що позивач є власником житлового будинку, за ним має бути визнано право власності і на земельну ділянку, на якій він розташований, тобто на земельну ділянку кадастровий номер :01:019:0046. Крім того, позивач більше п`ятнадцяти років відкрито, безперервно та добросовісно володіє та користується земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,2335 га, кадастровий номер :01:019:0047. Позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись спірними земельними ділянками, оскільки не є їх власником. Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право власності на спірні земельні ділянки, а також не стягувати з відповідачів судові витрати.

Ухвалою суду від 28.09.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 13.01.2021 року первісного відповідача Усівську сільську раду Згурівського району Київської області замінено на належних відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В підготовчому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що за позивачем має бути визнано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:019:0046, в порядку ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, як за власником житлового будинку, на якій він розміщений. Щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2335 га, кадастровий номер :01:019:0047, то за позивачем має бути визнано право власності за набувальною давністю, оскільки позивач п`ятнадцять років відкрито та безперервно володіє вказаною земельною ділянкою. Власник земельних ділянок ОСОБА_6 помер. Спадкоємці померлого відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позовні вимоги визнали та на земельні ділянки не претендують.

В підготовче судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не з`явились, про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, направили до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали повністю.

Суд визнав можливим розглядати справу без участі відповідачів, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та неявка відповідачів не перешкоджає розгляду справи.

На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення.

Оцінюючи добуті в підготовчому судовому засіданні докази, приймаючи визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються письмовими доказами по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 згідно державного акту серії ЯЛ № 337411 на праві власності належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:019:0046, яка розташована по АДРЕСА_1 (копія державного акту а.с.10).

Також ОСОБА_6 згідно державного акту серії ЯЛ № 337412 на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2335 га, кадастровий номер :01:019:0047, яка розташована по АДРЕСА_1 (на даний час Броварського) району Київської області (копія державного акту а.с.9).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений Усівською сільською радою Згурівського району Київської області 12 грудня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 19, яким вказані вище земельні ділянки заповів позивачу (копія заповіту а.с.11).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину після його смерті прийняли його дочки відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Дружина померлого відповідач ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилась, як і від виділення частки в спільному майні подружжя. Строк для прийняття спадщини закінчився. Інші спадкоємці, зокрема позивач ОСОБА_2 , спадщину не приймали (копія спадкової справи № 248/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 а.с.30-103).

На підставі рішення Згурівського районного суду Київської області у справі № 365/149/17 від 04.04.2017 року за позивачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (на даний час Броварського) району Київської області. Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 20781681 (копія рішення суду а.с.12, копія технічного паспорту на будинок а.с.13-15, копія витягу з Державного реєстру а.с.16).

Відповідачем за позовом про визнання права власності при переході права власності на будівлю та за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. В даній справі позивачем вірно було визначено як відповідачів у справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , котрі є спадкоємцями померлого ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном.

Тобто особа, яка набула право власності на будівлю чи споруду, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 набув право власності на житловий будинок, до нього перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій він розташований.

З огляду на це, суд вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_2 , як власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:019:0046.

Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння.

Ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном (постанова Верховного Суду від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц).

Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном.

Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

Пунктом 11 Постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5 передбачено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 більше п`ятнадцять років володіє та фактично користується земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,2335 га, кадастровий номер :01:019:0047, що розташована по АДРЕСА_1 . Володіння та користування позивача спірною земельною ділянкою є відкритим та безперервним, а тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на зазначену земельну ділянку.

За клопотанням позивача, суд не застосовує до відповідачів ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. 120 ЗК України, ст.ст. 15,16,316,328,344,377 ЦК України,ст.ст. 19,141,142,197,198,200,206,263,265,273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельні ділянки задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- земельну ділянку площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:019:0046;

- земельну ділянку площею 0,2335 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:019:0047.

Не застосовувати до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ст. 141 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На підставі п. 3 Розділу ХІІ Прикінцеві положення Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи поновлює строки апеляційного оскарження, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_3 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 , жителька АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

ОСОБА_5 , жителька АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення суду складено 26.03.2021 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В. ХИЖНИЙ