Житомирський апеляційний суд
Категорія 37 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №275/6/2295/15222/20 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування за апеляційною скаргою представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Купара Ігоря Юрійовича на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи його тим, що 06.05.2017 у м. Житомирі на перехресті вул. Котовського Східна з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була, вина відповідача підтверджується постановою Богунського районного суду м. Житомира від 13.04.2018 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 та за кермом якого знаходився водій ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/2264644, укладеного із СК «Глобус», строк дії з 23.12.2016 по 22.12.2017 року. Розмір збитку, заподіяного власнику автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , склав 36 667 грн 54 коп. У подальшому 10.05.2017 потерпілий подав до МТСБУ повідомлення та 14.12.2017 з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ із відповідною заявою. Позивач зазначає, що 30.05.2017 ним було направлено лист відповідачу з пропозицією самостійно врегулювати спір з потерпілим, проте цей лист залишився без відповіді. Крім цього, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара, яким було здійснено огляд транспортного засобу та проведення експертизи на загальну суму послуг 556,40 грн. У зв`язку із настанням ДТП, МТСБУ 25.05.2018 здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 36 667 грн 54 коп. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього законодавством України обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому у останнього виникло право зворотної вимоги до відповідача. Після виплати відшкодування, а саме 25.05.2018 МТСБУ направило листа відповідачу з проханням добровільно компенсувати витрати позивача, однак і такий лист залишився відповідачем без відповіді. З огляду на викладене, МТСБУ просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кошти в розмірі понесених витрат в сумі 36 667 грн 54 коп., витрати за послуги експерта у розмірі 556 грн 40 коп. та судовий збір, а всього 39325 грн 94 коп.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2021 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Моторного (транспортного) страхового бюро України Купар І.Ю., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Зокрема вказує, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин правила суброгації замість регресу. Судом було порушено п.1 ст. 1191 ЦК України, а саме помилково не визнано регресну вимогу МТСБУ як «регресорною» та як наслідок порушено п.6 ст.261 ЦК України у якій законодавцем чітко визначено строк позовної давності за регресною вимогою.

У поданому відзиві представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 зазначає, що між сторонами виникли правовідносини, які відносяться до суброгації, строк позовної давності при суброгації обраховується з дати настання страхового випадку, а саме 06 травня 2017 року. Вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, який завершився 07 травня 2020 року. Тому просив залишити апеляційну скаргу МТСБУ без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що наявні підстави для задоволення позову, оскільки правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації. Разом з тим, відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2017 о 21 годині 00 хвилин у м. Житомирі на перехресті вулиць Котовського - Східна, водій ОСОБА_1 , керуючи по вул. Котовського зі сторони вул. Ватутіна автомобілем VOLKSWAGEN CADDY, д.н.з. НОМЕР_3 , повертаючи ліворуч, не надав перевагу автомобілю SKODA OCTAVIA, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, в результаті чого автомобіль SKODA OCTAVIA зробив наїзд на автомобіль VOLKSWAGEN CADDY і після чого наїхав на автомобіль MITSUBISHI, д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався позаду автомобіля VOLKSWAGEN. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 13.04.2018 у справі №295/5056/17 встановлено порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а тому в його діях наявний склад адміністративного порушення, передбачений ст. 124 КУпАП. Натомість враховуючи, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 2 ст. 38 КУпАП, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 було закрито.

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 та за кермом котрого знаходився водій ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2264644, укладеного із ТДВ «СТДВ «Глобус», строк дії полісу із 23.12.2016 року по 22.12.2017 року.

Згідно зі звітом №S0S-127 від 07.06.2017 року, складеного експертом Демешок В.Ю. на замовлення МТСБУ, розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , склав 36 667 грн 54 коп.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була.

Потерпілий ОСОБА_3 подав до МТСБУ повідомлення про ДТП від 10.05.2017 та з метою отримання відшкодування звернувся до позивача із відповідною заявою від 14.12.2017 року.

25 травня 2018 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 36 667 грн 54 коп. на розрахунковий рахунок, зазначений ОСОБА_3 у заяві від 14.12.2017, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №905240 від 25.05.2018 року.

25 травня 2018 року МТСБУ направило лист ОСОБА_1 з пропозицією в добровільному порядку компенсувати МТСБУ втрати в розмірі 36 667 грн 54 коп., що підтверджується листом позивача за №3.1-05/16256 від 25 травня 2018 року.

Предметом розгляду у цій справі є вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, судом першої інстанції помилково здійснено визначення правової природи права вимоги МТСБУ як суброгація.

При цьому МТСБУ не пропущено строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявив ОСОБА_1 , оскільки строк позовної давності при регресі обчислюється з моменту здійснення відповідного страхового відшкодування, яке МТСБУ здійснило потерпілій у ДТП особі 25 травня 2018 року, а з позовом до суду звернулося 16 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 40.3 статті 40 Закону України № 1961-IV, МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

З метою визначення розміру збитку позивачем було залучено ТОВ «СОС Сервіс Україна», регіональним партнером якого є ФОП ОСОБА_5 , котрим у свою чергу було складено звіт №S0S-127 від 07.06.2017 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу.

За оплату послуг аварійного (комісара) експерта МТСБУ на рахунок ТОВ «СОС Сервіс Україна» сплачено 556,40 грн, підтвердженням чого є платіжне доручення №1461рв від 11.07.2017 року.

З огляду на викладене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило 25 травня 2018 року страхове відшкодування потерпілому ОСОБА_3 . Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена постановою Богунського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2018 року, а тому МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку ч.1 ст. 1191 ЦК України.

Апеляційний суд, відповідно до ст. 376 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції, якщо встановить невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, змінює розподіл судових витрат.

За звернення до суду першої інстанції та апеляційного суду Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило судовий збір у розмірі 5 254, 00 грн (2 101,00 грн + 3 153, 00 грн).

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати Моторного (транспортного) страхового бюро України в сумі 5 254,00 грн слід стягнути з відповідача.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Купара Ігоря Юрійовича задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2021 року скасувати ту ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати, у зв`язку із регламентною виплатою МТСБУ в розмірі 36 667,54 грн, витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 556, 40 грн, та судові витрати в розмірі 5 254, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді