Провадження № 2/522/2058/21
15 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді судді Свяченої Ю.Б..
за секретаря судового засідання Шеян І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, -
Позивач АТ «Альфа-банк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 209,8, житловою площею 144, 1 кв.м., накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області від 04 вересня 2019 року.
В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що 23 липня 2008 року між АТ Альфа-Банк та ОСОБА_1 укладено договір кредиту за № 1503/0708/55-033. Вподальшому, з метою забезпечення виконання зобов`язання між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір за № 1503/0708/55-033-Z-1, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 209.8, житловою площею (кв.м): 144.1. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 жовтня 2019 року іпотекодержателем вказаної квартири є Акціонерне Товариство Альфа-Банк. У зв`язку з порушенням умов виконання кредитного договору № 1503/0708/55-033 від 23 липня 2008 року, банк в рахунок погашення заборгованості розпочав процедуру стягнення на іпотечне майно. 30 вересня 2019 року право власності на майно було зареєстроване за Акціонерним Товариством Альфа-Банк, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати вказану квартиру на даний час неможливо, оскільки постановою, про арешт майна боржника, серія та номер: ВП №59953728, виданий 04 вересня 2019 року, Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області накладено арешт на нерухоме майно відповідача, та накладена заборона на його відчуження. На підставі вищевикладеного, позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 209,8, житловою площею 144, 1 кв.м., накладеного постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області від 04 вересня 2019 року.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання з викликом сторін на 25 березня 2020 року.
У судове засідання 25 березня 2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомляли. Судове засідання відкладено на 16 липня 2020 року.
До суду 08 квітня 2020 року від представника Відділу примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) надійшли письмові пояснення, в яких представник заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в рамках виконавчого провадження № 59953728, крім винесення державним виконавцем постанови від 04 вересня 2019 року про накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 загальною площею 209,8, житловою площею 144, 1 кв.м, було винесено постанову від 11 липня 2015 року про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору, яка на даний час нею не виконана, тому представник Відділу примусового виконання рішень Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
У судове засідання 16 липня 2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомляли. Судове засідання відкладено на 22 жовтня 2020 року.
У судове засідання 22 жовтня 2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки суд не повідомляли. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Судове засідання відкладено на 08 лютого 2021 року.
У судове засідання 08 лютого 2021 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, керуючись доводами, які викладені у позовній заяві. Судове засідання відкладено на 15 березня 2021 року.
У судове засідання 15 березня 2021 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Від представника позивача до суду надійшла заява про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги АТ "Альфа-Банк" такими що підлягають задоволенню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 23 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1503/0708/55-033 за умовами якого, Відповідач отримав кошти в сумі 300 000 Дол. США, строк виконання договору 23 липня 2018 року.

23 липня 2008 року між ВАТ « Сведбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 1503/0708/55-033-Z-1 відповідно до якого, на забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 1503/0708/55-033 від 23 липня 2008 року, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 209.8, житловою площею (кв.м): 144.1

Через систематичне невиконання відповідачем умов кредитного договору банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

У досудовому порядку 30 вересня 2019 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 183830890 від 07 жовтня 2019 року.

Постановою про арешт майна боржника, серія та номер: ВП №59953728, видана 04 вересня 2019 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області накладено арешт на нерухоме майно відповідача, та заборонено на його відчуження, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 183830890 від 07 жовтня 2019 року.

Частиною 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення.

Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України.

У силу положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 10 ЗУ «Про іпотеку», Іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки,включаючи своє проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатація захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб.

Ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленого цим Законом.

Частиною 7 ст. 3 Закону України «про іпотеку» передбачено, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право Іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки згідно якого Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Зі змісту ч. ст.589 ЦК України вбачається, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статті 11,12,14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження» встановлюють - реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами. У разі відсутності реєстрації обтяження, таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно не є чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Суд критично ставиться до позиції представника Відділу примусового виконання рішень південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про необґрунтованосте позовних вимог, оскільки існування виконавчого провадження № 48821779 від 11 листопада 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору не входит до предмета доказування по дійсному спорі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч.2 ст.141ЦПКУкраїни судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням від 13 січня 2019 року за № 1721682 на зазначену суму, у зв`язку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі вищевикладеного суд, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ « Альфа-Банк».

Керуючись ст. 15-16, 319, 321, 391 ЦК України, Закон України «Про іпотеку»,ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95,206, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи - Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Скасувати арешт накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного теритиоріального управління юстиції в Одеській області від 04 вересня 2019 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 209,8, житловою площею 144, 1 кв.м.

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 . на користь Акціонерного товариства Альфа Банк, 03150, Україна, м. Київ, вул. Ковпака, 29, МФО 300023, UA0000004, ,, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду складено 22 березня 2021 року

Суддя: Свячена Ю.Б.