Справа №491/438/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
11 серпня 2021 рокуАнаньївський районний суд Одеської області
у складі: головуючого у справі судді - Желяскова О.О.,
за участю: секретаря судового засідання - Гула О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Ананьїв Одеської області, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної допомоги,
На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної допомоги.
Згідно позовної заяви, ОСОБА_1 перебувала на обліку Управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як отримувач держави допомоги матері (батьку) у разі смерті одного з батьків на сина, ОСОБА_2 , 2002 року народження, за адресою фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
В позовній заяві зазначено, що умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми передбачені Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі-Порядок №1751).
Позивач зазначає, що на підставі п.35 Порядку №1751, 17 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просила призначити державну допомогу сім`ям з дітьми, а саме: допомогу матері (батьку) у разі смерті одного з батьків.
Як вказує позивач, у вказаній заяві ОСОБА_1 була повідомлена під підпис про обов`язок повідомляти орган соціального захисту населення про зміни обставин, які можуть вплинути на отримання соціальної допомоги, та про відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей. Також, у заяві відповідачка зазначила, що вона не працює, не навчається, центрі зайнятості на обліку не перебуває, як приватний підприємець не зареєстрована.
Крім того, позивач зазначає, що до зазначеної заяви відповідачка надала декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, в Розділі ІІ якої зазначила, що вона інших доходів, окрім задекларованих, не має.
В позовній заяві зазначено, що державну допомогу призначено з 01 серпня 2019 року по 31 січня 2020 року (з урахуванням доходу) у розмірі 2118,00 грн. щомісячно. Виплата вказаної допомоги здійснювалася через банківську установу шляхом перерахування на особовий рахунок відповідача.
При цьому, як зазначено в позовній заяві, відповідно до п.48, 49 Порядку № 1751, Органи, що призначають виплачують державну допомогу сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення допомоги. Органи, що призначають і виплачують державну допомогу сім`ям дітьми, мають право перевіряти матеріальне становище сімей з дітьми. Органи соціального захисту населення мають право робити запити та у строк до п`яти календарних днів з дня надходження відповідного запитів безоплатно отримувати від ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за призначенням державної допомоги сім`ям з дітьми.
Для підтвердження даних про доходи (відсутність доходів) використовуються відомості Державної фіскальної служби України з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном.
В позовній заяві зазначено, що Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради було отримано відомості від ДФС щодо отриманих ОСОБА_1 доходів, а саме заробітної плати отриманої від КП ОМР «Узбережжя Одеси».
Позивач вказує, що Відповідно до ст.22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям дітьми» та п.49 Порядку №1751, особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї, тощо)
Тобто, на думку позивача, відповідачка не виконала свої зобов`язання у своїй заяві від 22 серпня 2019 року та свідомо надавала до Управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради неправдиві відомості щодо доходу, а саме заробітної плати отриманої від КП ОМР «Узбережжя Одеси», що є підставою для відмови у наданні державної допомоги та повернення надміру виплачених коштів.
Ухвалою суду від 2 червня 2020 року (а.с.24) у справі було відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Відповідачці, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.
Копію ухвали суду від 2 червня 2020 року про відкриття провадження у справі, разом з копією позовної заяви та додатків до неї, було направлено відповідачці з супровідним листом від 2 червня 2020 року за вихідним №491/438/20/3495/2020 (а.с.26).
При цьому, ані в установлений в ухвалі від 2 червня 2020 року п`ятнадцятиденний з дня отримання ухвали, а ні в подальшому за час розгляду справи відповідачкою відзив на позовну заяву, або зустрічний позов до суду подано не було, як не було подано і клопотань про продовження їй строків на вчинення зазначених процесуальних дій.
11 серпня 2021 року представники позивача у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.
Проте, суд бере до уваги те, що 17 липня 2020 року на адресу Ананьївського районного суду Одеської області надійшла письмова заява (а.с.30) від представника департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - Кулібабіної Ганни Вікторівни, яка діє на підставі довіреності від 31 січня 2020 року №02-27/254 (а.с.30), в якій представник позивача зазначила, що просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
При цьому, суд беручи до уваги положення ч.3 ст.211 ЦПК України, якою визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивачки.
Відповідачка 11 серпня 2021 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв або клопотань від неї до суду не надходило.
Про дату, час та місце розгляду справи відповідачка повідомлялася з дотриманнями вимог ст.128-130 ЦПК України, шляхом направлення на зареєстрованою у встановленому законом порядку адресу її місця проживання, встановлену з довідки Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 30 травня 2020 року №5123-233/5123.1-20 (а.с.23), рекомендованим листом за вихідним №491/438/20/3603/2021 судової повістки (а.с.91).
При цьому, рекомендований лист суду за вихідним №491/438/20/3603/2021 (а.с.92) повернувся на адресу суду з довідкою Ф.20 АТ «УКРПОШТА» від 25 червня 2021 року з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Пунктом 4 часини 8 статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким, чином вважається, що відповідачка 25 червня 2021 року отримала судову повістку-повідомлення про те, що розгляд справи відбуватиметься 11 серпня 2021 року, а отже такою, що сповіщена про дату, час та місце розгляду справи.
Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.
Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.
Частиною 4 статті 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Як було зазначено, відповідачка будучи належним чином повідомленою про те, що розгляд справи відбуватиметься 11 серпня 2021 року, що відповідає умовам здійснення заочного розгляду справи, передбаченим п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України.
11 серпня 2021 року відповідачка у судове засідання з розгляду справи не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, що передбачено як умова можливості здійснення заочного розгляду справи згідно п.2 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Як було зазначено, ані в установлений в ухвалі від 2 червня 2020 року п`ятнадцятиденний з дня отримання ухвали, а ні в подальшому за час розгляду справи відповідачкою відзив на позовну заяву, або зустрічний позов до суду подано не було, як не було подано і клопотань про продовження її строків на вчинення зазначених процесуальних дій, у зв`язку з чим, у відповідності до положень частини 8 статті 178, частини 2 статті 191, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами та має підстави для здійснення заочного розгляду справи, передбачені п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Як вбачається, з заяви представника позивача, яка надійшла до суду 17 липня 2020 року (а.с.29), позивач не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення, а отже існують підстави для заочного розгляду справи, передбачені п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Враховуючи викладене, судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, про що без видалення до нарадчої кімнати було постановлено відповідну ухвалу.
У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, приходить до висновку, що в позовні вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Так, при розгляді справи встановлено:
Відповідачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Ананьїв Одеської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , що в матеріалах справи підтверджується, зокрема: копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 4 серпня 1997 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.69); копією картки фізичної особи-платника податків, виданої 22 серпня 2003 року Любашівською МДПІ (а.с.10); довідкою Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 30 травня 2020 року №5123-233/5123.1-20 (а.с.23).
Зі змісту позовної заяви та позовних вимог вбачається, що спірні правовідносини врегульовані, зокрема Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», а також іншими актами законодавства та підзаконними нормативно-правовими актами.
Так, згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 46 Конституції України це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Частиною 3 статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
З метою реалізації наведених норм Верховною Радою України 21 листопада 1992 року прийнято Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон №2811-XII), який згідно його преамбулі відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Частиною 1 статті 1 Закону №2811-XII визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону №2811-XII передбачено призначення такого виду державної допомоги сім`ям з дітьми, як допомога на дітей одиноким матерям.
Згідно частини 1 статті 5 Закону №2811-XII допомога у зв`язку з вагітністю та пологами (крім допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону), допомога при народженні дитини, допомога при усиновленні дитини, допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, допомога на дітей одиноким матерям, допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).
Частиною 1 статті 18-1 Закону №2811-XII визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Згідно частини 2 статті 18-1 Закону №2811-XII право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення в Приморському районі департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, в якій просила призначити державну допомогу сім`ям з дітьми, а саме: допомогу матері (батьку) у разі смерті одного з батьків.
Зазначений факт підтверджується копією відповідної заяви (а.с.11), відповідно до якої 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до органу праці та соціального захисту населення та просила призначити їй державну допомогу сім`ям з дітьми, а саме допомогу на дітей одиноким матеріям. Заява скріплена підписом ОСОБА_1 .
Частиною 1 статті 18-2 Закону №2811-XII передбачено, що допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини 2 статті 18-2 Закону №2811-XII допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги, передбачених цим Законом.
При цьому, згідно частини 3 статті 18-2 для призначення, виплати та припинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям додатково застосовуються умови призначення, виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зазначене узгоджується з положенням частини 4 статті 1 Закону №2811-XII, якою передбачено, що порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених норм постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 затверджено «Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (далі - Порядок №1751).
Абзацом 1 пунктом 34 Порядку №1751, визначено допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається в розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.
Відповідно до абзацу 3 Порядку №1751 середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається відповідно до Порядку обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї (домогосподарства) для усіх видів державної соціальної допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 632.
Абзацом 1 пункту 35 Порядку №1751 визначено, що для призначення допомоги на дітей одиноким матерям подаються такі документи: 1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - декларація); 3) довідка про доходи у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня в ДПС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо та згідно із законодавством не може бути отримана за відповідним запитом органу соціального захисту населення. У разі неможливості підтвердження таких доходів довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; 4) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, із зазначенням підстави для внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або виданий компетентним органом іноземної держави документ про народження, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації такого документа в установленому законодавством порядку; 5) копія свідоцтва про народження дитини.
До позовної заяви додано копію «Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» (а.с.12), відповідно до якої ОСОБА_1 при зверненні за державною допомогою зазначила, що її сім`я складається з двох осіб: 1) неї самої - мати; 2) ОСОБА_2 - син. У розділі ІІ Декларації зазначено, що доходи ОСОБА_1 в період з 1 лютого 2012 року по 31 липня 2019 року, складаються з соціальної допомоги.
Відповідно до пункту 43 Порядку №1751 документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто. Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви. Про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення.
До позовної заяви додано копію Рішення УСЗН в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30 серпня 2019 року (а.с.13) згідно якого за результатами звернення ОСОБА_1 від 22 серпня 2019 року за перерахунком державної допомоги її, з урахуванням відомостей про доходи, було призначено на період 31 серпня 2019 року по 31 січня 2020 року державну допомогу одиноким матерям в розмірі 2118 гривень.
Тобто відповідачці, у відповідності до положень статті 18-3 Закону №2811-XII та пункту 34 Порядку №1751, було призначено державну допомогу у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.
При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року було встановлено на рівні 2218 гривень.
Слід звернути увагу на те, що як стаття 18-3 Закону №2811-XII, так і абзац 1 пункту 34 Порядку №1751 пов`язує розмір державної допомоги з різницею між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.
Відповідно до абзацу 2 пункту 34 Порядку №1751 попередні шість місяців становлять два квартали, що передують місяцю, який передує місяцю звернення за призначенням допомоги на дітей одиноким матерям.
Як зазначалося, при зверненні до органу соціального захисту населення за призначенням/перерахунком державної допомоги ОСОБА_1 разом з заявою від 22 серпня 2019 року подала «Декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги» (а.с.12), в якій зазначила, що дохід її сім`ї за попередні шість місяців складався виключно з соціальної допомоги.
Згідно пункту 48 Порядку №1751 органи, що призначають і виплачують державну допомогу сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обгрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення допомоги. Підприємства, установи та організації несуть відповідальність за шкоду, заподіяну сім`ям з дітьми або державі внаслідок несвоєчасної видачі документів або видачі неправдивих даних, і відшкодовують її в установленому законом порядку.
В свою чергу, згідно частини 1 статті 22 Закону №2811-XII отримувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.
Аналогічні положення містяться в пункті 49 Порядку №1751, яким визначено, що особи, яким виплачується державна допомога сім`ям з дітьми, зобов`язані повідомляти органам соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на виплату такої допомоги (зміни у складі сім`ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім`ї тощо).
З зазначеними положеннями ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить відповідне запевнення, яке міститься в її заяві від 22 серпня 2019 року (а.с.11-зворот), скріплене підписом ОСОБА_1 .
Слід також, звернути увагу на те, що заява від 22 серпня 2019 року (а.с.11-зворот) містить також відомості викладені ОСОБА_1 , в яких вона зазначає, що є одинокою матір`ю, не працює, не навчається, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, як приватний підприємець не зареєстрована, в разі встановлення батьківства, спільного проживання, зобов`язується повідомити протягом 3 днів, в шлюбі цивільному або законному не перебуває, з батьком дитини не мешкає, дитина фактично проживає з нею, трудової книжки не має, втратила.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні 22 серпня 2019 року до Управління у Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради було свідомо надано завідомо недостовірні відомості щодо трудової діяльності та доходів за шість місяців, що передували зверненню.
При цьому, в разі надання достовірних відомостей державна допомога ОСОБА_1 не була б призначена, оскільки, з урахуванням розміру доходів сім`ї за попередні шість місяців, вона мала б від`ємний розмір.
Частиною 2 статті 22 Закону №2811-XII визначено, що суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом.
Зазначені норми деталізовані в Порядку №1751 абзацом 2 пункту 49, якого визначено, що якщо отримувачам державної допомоги сім`ям з дітьми, якими подано документи із свідомо неправдивими відомостями, не подано відомостей про зміни у складі сім`ї, приховуються обставини, які впливають на призначення і виплату допомоги, було надміру виплачено суми допомоги, органи соціального захисту населення: визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної допомоги сім`ям з дітьми та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють отримувачу державної допомоги сім`ям з дітьми про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення.
Абзацом 3 пункту 49 Порядку №1751 визначено, що суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем державної допомоги сім`ям з дітьми самостійно; за згодою отримувача державної допомоги сім`ям з дітьми у повному обсязі за рахунок її наступних виплат; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат державної допомоги сім`ям з дітьми у розмірі, який не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги.
Проте, відповідачка на момент звернення позивача до суду в добровільному порядку зазначену суму надмірно виплаченої державної допомоги не повернула, що сторонами у справі не оспорювалося.
Абзацом 4 пункту 49 Порядку №1751 у разі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку.
Згідно частин 1 та 2 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Проте, з урахуванням недостовірних відомостей щодо трудової діяльності та доходів за шість місяців, що передували зверненню, наведених ОСОБА_1 в заяві від 22 серпня 2019 року (а.с.11) та декларації (а.с.12), положення статті 1215 ЦК України застосування не підлягаю, оскільки в даному випадку в діях відповідачки вбачається недобросовісність, що сторонами у справі не оспорювалось.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної допомоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №192 від 13 травня 2020 року (а.с.1).
Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а отже з відповідачки має бути стягнуто на користь позивача, сплачений ним судовий збір.
З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 141, 264, 265, 273, 274, 279, 280-289, 354 ЦПК України,суд -
Позовні вимоги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої державної допомоги - задовольнити в повному обсязі.
Копію рішення направити учасникам справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.
Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відомості про сторін у справі:
Відповідач:ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1
Суддя: О.О.Желясков