Ухвала

10 серпня 2021 року

м. Київ

справа № 589/1948/20

провадження № 61-12687ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі - ТУ ДБР у м. Полтаві), Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю досудового розслідування.

Позов мотивовано тим, що слідчим відділом Сумської обласної прокуратури здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000511, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань

17 жовтня 2017 року. Позивач у кримінальному провадженні № 0000511 мала статус потерпілої.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000511 тривало близько трьох років (на час пред`явлення позову до суду). За цей час зазначене кримінальне провадження слідчими два рази було закрито, однак ухвалами слідчих суддів ці постанови слідчих скасовані. Матеріали кримінального провадження передавалися із одного досудового органу до іншого, що негативно вплинуло на якість самого розслідування, оскільки з моменту прийняття і до 31 жовтня 2019 року (дата закриття кримінального провадження) слідчим Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві не вчинено жодної процесуальної дії.

Протягом трьох років (на час пред`явлення позову до суду) позивач вимушена спонукати слідчих до вчинення процесуальних дій, звертатися із скаргами на неодноразову бездіяльність та неправомірні дії слідчих, що завдає їй значних хвилювань, витрат особистого часу, зміни звичного ритму та розпорядку її життя.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути із Державного бюджету України на її користь 84 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завдану надмірною тривалістю досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000511.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області

від 04 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000511.

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000511, позивачу завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої із урахуванням засад розумності та справедливості складає 5 000,00 грн.

29 липня 2021 року ТУ ДБР у м. Полтава звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду

від 24 червня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди у розмірі 84 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд відхиляє доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки практика застосування судами положень статей 1167, 1173, 1174 ЦК України при розгляді таких категорій спорів є усталеною, а тому відсутні підстави вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та виняткового значення для учасника справи є оціночними та потребують належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника.

Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, є безпідставними, оскільки заявником не зазначено у якій саме справі він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої надмірною тривалістю досудового розслідування,відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков В. В. Яремко