Справа № 938/168/21
Провадження № 22-ц/4808/993/21
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Єлісевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду, ухвалене суддею Бучинським А.Б. 22 квітня 2021 року в селищі Верховина, повний текст якого виготовлено 26 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства Івано-Франківський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі філії Верховинська Дорожна Експлуатаційна Дільниця про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати,-

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Дочірнього підприємства Івано-Франківський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в особі філії Верховинська Дорожна Експлуатаційна Дільниця про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно наказу №23-к від 25 жовтня 2010 року позивач був прийнятий на посаду старшого диспетчера у Верховинський райавтодор, який 18 січня 2013 року згідно наказу №9-к перейменовано у філію Верховинська Дорожна Експлуатаційна Дільниця, а 1 грудня 2014 року переведений на посаду головного інженера даного підприємства.

Наказом №53-к від 03.08.2020 року його було звільнено з роботи 04.08.2020 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України по скороченню штату працівників. Однак в день звільнення йому не виплачено належні до виплати суми, зокрема заборгованість по заробітній платі, яка за період з березня 2020 року по дату звільнення складала 59707,31 грн.

Після неодноразового звернення позивача до відповідача щодо виплати заборгованості по заробітній платі, така була виплачена йому двома платежами: 16.12.2020 року в сумі 20038,61 грн. та 28.12.2020 року в сумі 39668,70 грн.

Оскільки кошти, що підлягали виплаті в день звільнення не були виплачені вчасно, вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Зокрема, компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати ним розрахована за період з серпня 2020 року по грудень 2020 року в сумі 1671,81 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 71733,23 грн. розрахований відповідачем за період з 05.08.2020 року по 28.12.2020 року, з чим позивач погоджується. Додатково розраховує середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 37590 грн. за період з 28.12.2020 року по день звернення з позовом до суду. При цьому, зазначає, що оскільки заборгованість по заробітній платі йому виплачена 28.12.2020 року без виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, яка є складовою належної йому заробітної плати, то він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, а саме з 05.08.2020 року по день звернення з позовом до суду.

Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 110995,04 грн., з яких: 109323,23 грн. сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, 1671,81 грн. сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.

Рішенням Верховинського районного суду від 22 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з філії «Верховинська Дорожна Експлуатаційна Дільниця» Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 05.08.2020 року по 28.12.2020 року включно в сумі 71733 грн. 23 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 1671 грн. 81 коп., а всього в сумі 73405 грн. 04 коп. Зазначена судом сума до стягнення на користь позивача без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, обов`язок по справлянню та сплаті яких лежить на роботодавцю та працівнику. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю. Стягнуто з філії «Верховинська Дорожна Експлуатаційна Дільниця» Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 721 грн. 58 коп. Стягнуто з «Верховинська Дорожна Експлуатаційна Дільниця» Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, є підставою для скасування рішення.

На його думку, суд першої інстанції не врахував, що оскільки компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, яка є складовою заробітної плати, в сумі 1671,81 грн. не була виплачена йому 28.12.2020 року і не виплачена на дату звернення з позовом до суду, то необхідно провести розрахунок і стягнення середнього заробітку за весь період затримки виплати заробітної плати по день звернення з позовом до суду в сумі 109323,23 грн.

При цьому суд помилково вважав, що право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати виникло з часу затримки виплати заробітної плати та припинилось у момент її фактичного отримання, а саме 28.12.2020 року.

З огляду на викладене просить рішення Верховинського районного суду від 22 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи в його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 25.10.2010 року згідно наказу №23-к прийнятий на посаду старшого диспетчера у Верховинський райавтодор, який 18 січня 2013 року згідно наказу №9-к перейменовано у філію Верховинська Дорожна Еексплуатаційна Дільниця, та 1 грудня 2014 року переведений на посаду головного інженера даного підприємства, про що свідчить копія його Трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.06.1987 року (а.с. 11-14).

Наказом начальника філії «Верховинська ДЕД» №53-К від 03.08.2020 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 15).

Згідно Довідки філії «Верховинська ДЕД» №05 від 05.03.2021 року станом на день звільнення з посади ОСОБА_1 існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати в сумі 59707,31 грн. (а.с. 17), а відповідно до Довідки №06 від 05.03.2021 року вказана заборгованість була виплачена двома платежами: 16.12.2020 року в сумі 20038,61 грн. та 28.12.2020 року в сумі 39668,70 грн. (а.с. 18).

Встановлено також, що згідно Довідки філії «Верховинська ДЕД» №03 від 10.02.2021 року позивачу нараховано відповідно до його заяви середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 71773,23 грн. (а.с. 16, 20).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що затримка з виплати позивачу всіх сум, що належали йому в день звільнення, дійсно мала місце з вини відповідача, і така затримка є протиправною, а тому є підставними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 05.08.2020 року по 28.12.2020 року, в сумі 71733,23 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за той же період на суму 1671,81 грн. Разом з тим стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 28.12.2020 року по день звернення з позовом до суду в сумі 37590 грн. з підстав невиплати йому 28.12.2020 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, є безпідставними, оскільки право у позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати виникло з часу затримки виплати заробітної плати та припинилося у момент її фактичного отримання, а саме 28.12.2020 року.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлює стаття 117 КЗпП України. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц (провадження №14-429цс19).

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Такими доходами є ті грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 було прийнято постанову №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (надалі Порядок №159).

Відповідно до пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати визначено статтею 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено наявність основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Статтею 33 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Порядок проведення індексації грошових коштів доходів населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Пункт 1-1 Порядку №1078 визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно із пунктом 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

За пунктом 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звільнення позивача з роботи була наявна заборгованість по виплаті йому заробітної плати на суму 59707,31 грн. (а.с. 17), і така була виплачена йому повністю 28.12.2020 року (а.с. 18).

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що з філії «Верховинська ДЕД» ДП «Івано-Франківський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», яка є відокремленим структурним підрозділом та в трудових відносинах з якою перебував позивач, на користь останнього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного після звільнення, по день фактичного розрахунку, а саме з 05.08.2020 року по 28.12.2020 року, в сумі 71733,23 грн., яка розрахована відповідачем та погоджена позивачем, а також компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за той же період на суму 1671,81 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу виплати заборгованості по заробітній платі по день постановлення рішення суду, оскільки 28.12.2020 року йому не було виплачено компенсую втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, то слід зазначити наступне.

Так, як зазначалося вище, відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачується звільненому працівнику саме у випадку невиплати йому з вини власника або уповноваженого ним органу у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, сум, належних при звільненні, і виплачується по день фактичного розрахунку.

При цьому згідно п. 4 Розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

В той же час компенсація працівникам втрати частини заробітної плати проводиться у випадку порушенням термінів виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи.

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів; порушення встановлених строків їх виплати.

Колегія суддів зазначає, що вище наведене нормативне регулювання компенсації працівникам втрати частини доходів не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №826/12938/16.

Таким чином апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що право у позивача на отримання середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати виникло у позивача з часу затримки виплати заробітної плати та припинилося у момент її фактичного отримання, а саме 28.12.2020 року.

Доводи апеляційної скарги правильності вказаних висновків не спростовують та не містять підстав доля скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Верховинського районного суду від 22 квітня 2021 року без змін.

Враховуючи категорію даної справи, що виникає з трудових правовідносин, а також положення частини шостої статті 19 ЦПК України щодо віднесення її до малозначних, в силу вимог пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України судове рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Верховинського районного суду від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 12 серпня 2021 року.