02.04.2021 Справа № 331/2018/20
Провадження № 2/331/165/2021
02.04.2021 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Антоненко М.В.
за участю секретаря Федорової К.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що між ним та ОСОБА_2 відповідачем по справі 30.01.2020 року, було укладено договір позики, на підставі якого, відповідач отримала 53 000 (п 'ятдесят три тисячі) гривень.
Кінцевим терміном повернення позичених коштів - є 30.04.2020 року, про що свідчить зміст боргової розписки.
Відповідач, отримавши зазначені грошові кошти у повному обсязі, обов`язку з повернення останніх у визначений договором строк не виконала, а від так на теперешній час існує прострочення боржника (відповідача) - яке порушує иивільні права Позивача.
Розрахунок відсотків за користування позикою, має наступний вигляд виходячи із динаміки облікової ставки НБУ у період дії договірного правовідношення, а саме:
Де: 41, 41, 6 - інтервальна кількість днів договірного правовідношення;
0,11, 0,1, 0,08 - абсолютна величина облікової ставки НБУ;
53 000 гривні - сума наданої позики, відповідно до умов договору.
Таким чином, стягненню з Відповідача на користь Позивача, підлягають відсотки за користування позикою за весь період договору, a маме 1319,90 гривень, про що свідчить вишевикладений арифметичний розрахунок.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь - основну заборгованість за договором позики від 30.01.2020 року у розмірі 53 000 (п`ятдесят три тисячі) гривень, заборгованість по відсотках за користування позиченими грошовими коштами у розмірі - 1319,90 гривні (одна тисяча, триста дев`ятнадцять гривень, дев`яносто копійок), всього стягнути з відповідача на користь позивача - 54 319,90 гривні (п`ятдесят чотири тисячі триста дев`ятнадцять гривень, дев`яносто копійок).
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 30 вересня 2020 року на 13 год. 30 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду на 25.02.2021 року на 09 год. 30 хв.
Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про слухання справи у його відсутність.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання призначені на 30.09.20 р., 10.11.20 р., 25.02.21 р., 02.04.21 р. не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причину неявки суд не повідомила.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З врахуванням клопотання позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.
Судом встановлено, що 30.01.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідачем по справі, було укладено договір позики, на підставі якого, відповідач отримала 53 000 (п`ятдесят три тисячі) гривень.
Вказане підтверджується оригіналом розписки, вивченим та оголошеним в судовому засіданні.
Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти до 30.04.2020 року.
В порушення умов договору відповідач зобов`язання з повернення позики не виконав.
Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, що підтверджується, у тому наданою позивачем розпискою, умови яких відповідач не виконала, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення боргу, трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційних втрат.
Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн..
Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Суддя: М.В. Антоненко