Справа № 466/2869/20 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/184/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» на рішення с у справі за позовом ОСОБА_1 до підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих», третя особа ТзОВ`Галвтор» про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2020 року адвокат Яцишин І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих», у якому просив суд стягнути з підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» на користь ОСОБА_1 суму спричиненої шкоди в розмірі 73014,92 грн., вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31 грудня 2019 року приблизно о 13:50 год. у м. Львові на вул. Торф`яна, 8 відбулося падіння покрівлі з будинку на автомобіль марки «Peugeot 5008» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортний засіб зазнав пошкоджень. ОСОБА_1 звернувся у правоохоронні органи, де було зафіксовано пошкодження майна за вказаних обставин та встановлено, що будинок, з якого злетів лист покрівельного матеріалу і яким пошкоджено автомобіль, належить підприємству об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих».

З метою визначення розміру спричиненої шкоди внаслідок ДТП, позивачем замовлено проведення звіту про оцінку автомобіля (звіт №523/20 від 12 березня 2020 року), яким встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Peugeot 5008» реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 73014.92 грн. В добровільному порядку відповідач шкоди не відшкодував, а тому змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПОГ «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» на користь ОСОБА_1 суму спричиненої шкоди в розмірі 48473,16 грн., 3000 грн. судових витрат та 840,40 грн. судового збору; всього 52 313,56 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПОГ «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих».

В апеляційній скарзі посилається на витяг з реєстру речових прав та зазначає, що подія по завданню шкоди автомобілю позивача відбулася на території автозаправки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , до якої їхнє підприємство немає жодного юридичного відношення.

Вказує, що в суді першої інстанції заявляло клопотання про залучення суб`єкта господарювання по АДРЕСА_1 в якості третьої особи, однак таке клопотання суд проігнорував.

Окрім того суд не взяв до уваги клопотання відповідача про допит в якості свідка працівника автомийки, хоча з обставин справи випливає, що автомобіль позивача було довірено на час обслуговування працівнику автомийки і невідомо в якому стані був автомобіль на момент його передачі.

Звертає увагу на те, що позивач сам зазначає, що покрівля впала з приміщення по Торф`яній 8, чим сам підтверджує відсутність вини з боку підприємства.

Зазначає, що ТзОВ «Галфтор» орендує в ПОГ «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» приміщення за адресою вул. Торф`яна 4, що теж не збігається з адресою місця події.

У висновку суду вказано, що відповідач визнав свою вину, що не відповідає обставинам справи, апелянт не є балансоутримувачем будівлі по АДРЕСА_1 і свою вину жодним чином не визнавав

Просить рішення суду повністю скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25 березня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 12 квітня 2021 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів завдану йому матеріальну шкоду, внаслідок падіння металевого покриття, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідач не виконав свого обов`язку щодо доведення відсутності своєї вини у заподіянні шкоди. При цьому суд дійшов до висновку про те, що сума, яка підлягає відшкодуванню становить 48473.16 грн. з урахуванням зносу автомобіля, а не вартість відновлюваного ремонту у розмірі 73014.92грн. як просив позивач.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Peugeot 5008» реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , копія свідоцтва міститься в матеріалах справи (арк.спр.6).

Згідно висновку за зверненням ОСОБА_2 від 10 січня 2020 року Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області встановлено, що 31 грудня 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 - територія автомийки, відбулося падіння покрівлі з будинку на автомобіль марки «Peugeot 5008» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Встановлено, що приміщення, з якої злетіла покрівля належить підприємству об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» (арк.спр.4).

Відповідно до звіту №523/20 від 12 березня 2020 року про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ринкова вартість автомобіля марки «Peugeot 5008» становить 439162,64 грн., вартість відновлюваного ремонту становить 73014,92грн, значення коефіціента фізичного зносу 0,4254 (виявлені сліди відновлюваного ремонту складових частин кузова), вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу становить 48473,16 гривень (арк.спр.7-9).

Згідно з рахунку-фактури №540 від 15 січня 2020 року вартість відновлення ремонту автомобіля «Peugeot 5008» становить 74616,67грн. (арк.спр.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом, яке міститься в ст. 1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Також, згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 (з подальшими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц (№61-1832св17).

З долученого до відзиву копії договору оренди № 02/09/04 від 03 вересня 2019 року підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» надає послуги з оренди приміщення, що знаходиться на балансі ПОГ «Львівське УВП УТОС», а орендар ТзОВ «Галвтор» на умовах договору приймає у тимчасове строкове платне користування приміщенням, згідно з актом здачі приймання за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30 кв.м. (арк.спр.25-27).

Згідно п.3.3. Договору передача приміщення і майна, що орендується, здійснюється за актом приймання-передачі, підписання якого свідчить про фактичну передачу таких в оренду.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що апелянт не є балансоутримувачем будинку спростовуються вищезазначеним та висновок суду першої інстанції про те, що на момент пошкодження автомобіля «Peugeot 5008» балансоутримувачем будинку за адресою: Торф`яна,4 є підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно- правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утриманням та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено право громадян звертатися до суду з позовами про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону до об`єктів благоустрою території житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, на яких розміщені об`єкти житлової забудови, громадські будівлі та споруди, інші об`єкти загального користування. Благоустрій території житлової та громадської забудови здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також установлених будівельних норм, державних стандартів, норм і правил.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть передавати об`єкти благоустрою на баланс підприємствам, установам, організаціям відповідно до частини першої статті 15 цього Закону.

Посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону (ч. 5 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року.

Відповідно до п. 1.5. вказаних правил, утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10 серпня 2004 року № 150 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд», зареєстрованим у Мін`юсті України 21 серпня 2004 року за № 1046/9645.

Згідно з Примірним переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень будинків, споруд (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 330 від 26 листопада 2014 року), згідно з яким утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вміщує у собі:

1.1. санітарно-технічне обслуговування, зокрема:

1.1.5. Фасади будівель: 1.1.5.1. Простукування, укріплення окремих цеглин, які загрожують падінням;

1.1.8. Дахи та покрівлі: 1.1.8.1. Промазування замазкою свищів, ділянок гребенів стальної покрівлі; 1.1.8.2. Укріплення парапетних огороджень ; 1.1.8.7. Закріплення зірваних сталевих листів на спусках, окремих покриттях.

1.2. Поточний ремонт, зокрема:

1.2.3. Фасади будівель: 1.2.3.1. Простукування, обшивання та укріплення окремих архітектурних деталей, які загрожують падінням, у перемичках, карнизах та інших частинах будівлі, що виступають.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що причиною падіння будинку покрівельного матеріалу на автомобіль є неналежне виконання підприємством об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» своїх обов`язків з утримання будинку.

З урахування наведеного, колегія суддів погоджується з висновком про наявність правових підстав для покладення обов`язку щодо відшкодування матеріальної шкоди на управителя будинку, яким визначено підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих».

Доводи про те, що шкоду завдану транспортному засобу ОСОБА_1 повинен відшкодувати орендар ТзОВ «Галвтор» згідно договору оренди № 02/09/04 від 03 вересня 2019 року, свідчать про визнання відповідачем факт нанесення шкоди автомобілю позивача з будинку, що належить ПОГ «Львівське УВП УТОС».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування шкоди позивачеві саме ПОГ «Львівське УВП УТОС».

Обґрунтованим також є висновок суду першої інстанції щодо суми, яка підлягає відшкодуванню, зокрема, що відшкодуванню підлягає вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу у розмірі 48473.16 грн. - з урахуванням зносу автомобіля, а не вартість відновлюваного ремонту у розмірі 73014.92 грн.

Судом першої інстанції також правильно вирішено клопотання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Між адвокатом Яцишиним І.В. та ОСОБА_1 укладений договір-доручення про надання правової допомоги від 27 березня 2020 року (арк. спр. 13).

Представник позивача адвокат Яцишин І.В. надав суду квитанцію 0..1 від 03 квітня 2020 року про оплату за надання правової допомоги згідно договору від 27 березня 2020 року на суму 4950.00 грн.,однак не надано детального опису наданих послуг та акту-прийому передач про надання/отримання таких послуг.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 гривень.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору у розмірі 840,80 грн.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПОГ «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського Товариства Сліпих» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.