ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 липня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/1155/21

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/680/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Заявник Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства»

Боржник Мороз Олександр Миколайович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на ухвалу судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 2021 року у справі за заявою Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги,

місце ухвалення судового рішення м. Ніжин Чернігівської області

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів у сумі 1383,48 грн. за період з 01.05.2019 року по 31.01.2021 року.

Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 2021 року КП «Виробниче управління комунального господарства» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Виробниче управління комунального господарства» В.А. Шпак просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що з грудня 2016 року на території м. Ніжина діє Публічний договір про надання послуг вивезення та захоронення побутових відходів, який розроблений відповідно до типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 рок № 1070 «Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів» та опублікований у випуску міської газети «Вісті» від 14 листопада 2016 року № 46 та знаходиться у відкритому доступі у мережі інтернет на офіційному сайті Ніжинської міської ради Чернігівської області та на офіційному сайті КП «Виробниче управління комунального господарства».

Вказує, що випуск зазначеної газети було доставлено працівниками Укрпошти у кожне домоволодіння і договір набрав чинності 15 грудня 2016 року.

Наголошує, що такий договір є публічним і процедура укладення договору на надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів у м. Ніжині відповідає вимогам Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вимогам Цивільного кодексу України.

ОСОБА_1 протягом встановленого строку не повідомив про відмову від укладення такого договору та не надав своїх заперечень або зауважень, чим підтвердив свою згоду на укладення договору і договір є укладеним.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на правову позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.11.2019 року у справі № 646/834/17, правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15, правову позицію Верховного Суду України у постанові від 16.05.2017 року у справі № 910/14243/16 та рішення Європейського суду з прав людини.

Зазначає, що вивезення відходів є видом житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям певної територіальної одиниці і на ці правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що визначена заявником сума заборгованості не є безспірною і зазначає, що судом не враховано, що в розрахунку заборгованості по особовому рахунку боржника у графі «Субсидія» зазначена сума 1032,55 грн., що свідчить про користування послугою з вивезення побутових відходів.

Вважає, що вимога суду про долучення до заяви письмового (електронного) екземпляру договору про надання житлово-комунальних послуг є формалізованою та не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

У встановлений апеляційним судом строк відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя суду першої інстанції, керуючись вимогами ч. 3 ст. 163, п. 1 ч. 1 ст. 165, ч. 1 ст. 166 ЦПК України, виходив з того, що Комунальним підприємством «Виробниче управління комунального господарства» не надано копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості з ОСОБА_1 .

За висновком суду, опублікований у засобах масової інформації публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів не свідчить про прийняття ОСОБА_1 пропозиції договору. З наданого розрахунку заборгованості не убачається жодної проплати ОСОБА_1 за послуги КП «ВУКГ», а тому визначена заявником заборгованість не є безспірною.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Приписами ст. 163 ЦПК України встановлені вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Виробниче управління комунального господарства» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті послуги з вивезення та захоронення побутових відходів у сумі 1383,48 грн. за період з 01.05.2019 року по 31.01.2021 року.

В заяві про видачу судового наказу та в апеляційній скарзі, КП «Виробниче управління комунального господарства» посилається на те, що Публічний договір про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів, розроблений на основі Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2008 року № 1070, опублікований у спеціальному випуску міської газети «Вісті» від 14 листопада 2016 року № 46.

На підтвердження вказаних обставин КП «Виробниче управління комунального господарства» до заяви про видачу судового наказу додано довідку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 03/2018 рок по 01/2021 року; копію рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 14 липня 2016 року № 192 «Про введення в дію рішення комісії з визначення переможця конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів на території м. Ніжина та встановлення терміну надання послуг»; копію рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 21.02.2019 року № 46 «Про коригування тарифів на послуги із захоронення побутових відходів на полігоні ТПВ м. Ніжина для населення, бюджетних установ та інших споживачів КП «Виробниче управління комунального господарства»; копію рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 21.02.2019 року № 45 «Про коригування тарифів на послуги із вивезення побутових відходів згідно графіку для населення, бюджетних установ та інших споживачів виконавцю послуг - КП «Виробниче управління комунального господарства»; копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи КП «Виробниче управління комунального господарства»; копію рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 23 грудня 2016 року № 385 «Про затвердження норм надання послуг із вивезення твердих побутових відходів для м. Ніжина на 2017-2021 роки»; копію публічного договору із газети «Вісті» від 31 травня 2019 року.

Аналіз змісту заяви та вказаних документів свідчить, що КП «Виробниче управління комунального господарства» лише частково дотримано вимоги ст.163 ЦПК України при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу.

Само по собі як таке посилання заявника на існування типового договору не звільняє заявника від обов`язку виконувати у повному обсязі вимоги ст.163 ЦПК України про забезпечення усіх складових, які б давали судді можливість зробити висновок про наявність передбачених законом підстав для видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення.

Разом з цим, наказне провадження, в порядку якого заявник звернувся за вирішенням своєї вимоги до боржника, є документарною процедурою захисту майнових прав та інтересів кредитора, вимоги якого до боржника щодо стягнення грошових коштів ґрунтуються на безспірних документах, яке здійснюється за відсутності спору шляхом видачі судового наказу.

Вимоги заявника повинні бути безспірними та обґрунтованими.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами. У зв`язку з цим вони повинні мати певні характеристики, а саме: докази мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника; відсутність необхідності їх публічного дослідження і аналізу; докази, що подаються заявником повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні; процес доказування для стягувача закінчується з прийняттям заяви про видачу судового наказу.

Як роз`яснено в п. 13 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 № 14, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК в редакції до 15.12.2017 року), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що існування Публічного договору, розробленого на основі Типового договору, який є договором приєднання та свідчить, що відповідач є споживачем послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до п.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості. Вимоги ст. 163 ЦПК України не є формальністю, як вважає заявник, помилково посилаючись на практику Верховного суду та ЄСПЛ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що відсутність договору з боржником про надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів при зверненні КП «Виробниче управління комунального господарства» із заявою про видачу судового наказу є порушенням вимог ст. 163 ЦПК України та не відповідає загальним вимогам законодавства, яким регулюється здійснення наказного провадження.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга не містить.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу на підставі п. 1 частини першої статті 165 цього Кодексу не є перешкодою для повторного звернення в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення недоліків заяви та не виключає можливості звернення до суду з такими ж вимогами в порядку позовного провадження.

Зазначені положення роз`яснено заявникові в ухвалі суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення питання по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: