Постанова

Іменем України

17 серпня 2021 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11131/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ГК Верстат-7"

на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва

в складі судді Ул`яновської О.В.

від 29 квітня 2021 року

у цивільній справі №759/15848/20 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом Обслуговуючого кооперативу "ГК Верстат-7"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості по сплаті членських внесків, інфляційних втрат та 3% річних,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року позов задоволено у повному обсязі.

31 березня 2021 року Обслуговуючий кооператив "ГК Верстат-7" (далі - ОК "ГК Верстат-7") звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Позивач, посилаючись на те, що 30.03.2021 - в день ухвалення рішення ним було подано заяву про розгляд справи за відсутності його представника та вказано про бажання надати суду докази розміру витрат, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді, просив долучити докази розміру витрат, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом даної справи, та ухвалити додаткове рішення про розподіл удових витрат.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що додаткове рішення є незаконним та необґрунтованим, постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не підтверджено належними доказами заявлені вимоги про розподіл судових витрат позивача на правничу допомогу.

Суд не врахував, що в позовній заяві зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а в матеріалах справи наявні копія договору про надання правничої допомоги, ордер та копія свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, а також акт від 30.03.2021 приймання-передачі послуг, наданих адвокатом за договором про надання правничої допомоги, який поданий разом із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Зазначив, що посилання в ухвалі суду на відсутність в матеріалах справи банківського документу, який би підтверджував оплату послуг адвоката з надання правничої допомоги, є необґрунтованими, оскільки умовами договору про надання правничої допомоги передбачено, що оплату вартості послуг адвоката та фактичних витрат клієнт здійснює не пізніше п`яти робочих днів з моменту оголошення судового рішення. Також додав, що процесуальний закон не пов'язує визначення розміру витрат на правничу допомогу адвоката для розподілу їх між сторонами з фактичною оплатою таких витрат.

Суд допустив порушення норм процесуального права, а саме не дотримався вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України та виключив витрати на правничу допомогу за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, чим вийшов за межі своїх повноважень.

За вказаних обставин просив скасувати додаткове рішення Святошинського районного суд м. Києва від 29.04.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОК "ГК Верстат-7" судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 437 грн 50 коп.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду без змін.

Свої вимоги мотивував тим, що в уточнюючих позовних вимогах позивач не ставив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Зазначив, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5437,50 грн, яку просить стягнути позивач, є неспівмірною, виходячи із складності справи. Також правнича допомога у розмірі 5437,50 грн необґрунтована та не пропорційна до предмету спору (4968,00 грн), виходячи із ціни позову.

Також зазначив, що позивач не надав суду підтверджуючих документів по сплаті гонорару, а саме квитанцій з відміткою банку.

Крім того, посилався на те, що він має тяжкий фінансовий стан, оскільки є пенсіонером та має невелику пенсію.

За наведених обставин, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги про стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 5 437,50 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 цієї статті, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з прохальної частини позовної заяви, позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи наступний: судовий збір - 2 102,00 грн; витрати на професійну правничу допомогу - 5000,00 грн; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду - 3 000,00 грн (а.с. 2).

Також в матеріалах справи міститься Договір про надання правничої допомоги від 10.09.2020, укладений між ОК "ГК Верстат-7" та адвокатом Кузнєковим В.Є., Ордер серія ЗР №45674 від 02.02.2021 (а.с. 40А, 41, 42). А до заяви про ухвалення додаткового рішення, поданої на наступний день після ухвалення рішення, позивач надав Акт приймання-здавання послугвід 30.03.2021, наданих адвокатом за договором про надання правничої допомоги від 10.09.2020, який підтверджує розмір витрат на правничу допомогу.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують оплату послуги на надання правничої допомоги.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, з наступних підстав.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Даний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем було викладено у позовній заяві, докази (крім доказів оплати послуг адвоката) для вирішення цього клопотання, зокрема вищевказаний договір про надання правничої допомоги був наданий до закінчення судових дебатів у справі, а акт приймання-здавання послуг протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення, тобто в строк визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством.

Так, в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено наступний висновок: "Зважаючи на нормупроцесуального закону, якою врегульовано питання розподілу судових витрат між сторонами, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

Судова колегія зазначає, що ЦПК України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Так, згідно положень статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

В свою чергу, згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та правовими висновками Верховного Суду.

Отже, наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення.

З цих же підстав, не заслуговують на увагу судової колегії доводи відповідача, викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, що позивач не надав суду підтверджуючих документів по сплаті гонорару адвоката, зокрема квитанцій з відміткою банку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування додаткового рішення про відмову в ухваленні додаткового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.03.2021 з ОСОБА_1 на користь ОК "ГК Верстат-7" стягнуто заборгованість у розмірі 4 698 грн 41 коп. та судовий збір в сумі 2 102 грн 00 коп.

В день судового засідання - 30.03.2021, але до ухвалення рішення у справі, адвокат позивача - Кузнєцов В.В. подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи та зазначив, що позивач поніс певні витрати і має намір звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення (а.с. 108).

31 березня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на підставі поданих доказів розміру витрат, які позивач повинен сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При цьому, ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

З матеріалів справи вбачається, що між ОК "ГК Верстат-7" (клієнт) та адвокатом Кузнєцовим В.Є., що діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗР №21/1170, виданого 09.06.2017, 10 вересня 2020 року укладено Договір про надання правничої допомоги (а.с. 41-42).

Пунктом 3 Договору про надання правничої допомоги передбачено, що за надання адвокатом допомоги за цим Договором, що вказана в пункті 1 Договору, клієнт зобов'язаний оплатити вартість послуг адвоката та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору в розмірі з розрахунку 750,00 грн за одну годину роботи адвоката. Оплату вартості послуг адвоката та фактичних витрат, необхідних для виконання цього Договору клієнт здійснює не пізніше п`яти робочих днів з моменту оголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

В пункті 10 Договору про надання правничої допомоги сторони погодили, що оплата послуг адвоката здійснюється клієнтом на підставі підписаного сторонами акту наданих послуг із зазначенням фактично витраченого адвокатом часу для виконання доручення за цим Договором, а оплата фактичних витрат адвоката, необхідних для виконання цього договору, - по представленню усіх необхідних підтверджувальних документів. Оплату зазначених платежів клієнт здійснює у безготівковій формі перерахуванням на картковий рахунок адвоката у банківській установі.

Перелік та вартість послуг за Договором про надання правничої допомоги від 10.09.2020 визначено Актом приймання-здавання послуг від 30.03.2021, наданих адвокатом за договором про надання правничої допомоги.

В п. 1 Акту приймання-здавання послуг від 30.03.2021 визначено, що клієнт прийняв послуги з правничої допомоги, що були виконані відповідно до завдань замовника на виконання умов Договору про надання правничої допомоги від 10.09.2020 в обсязі 7,5 годин. А як вказувалося вище, згідно умов договору про надання правничої допомоги одна година роботи адвоката становить 750,00 грн.

Згідно п. 3 Акту приймання-здавання послуг від 30.03.2021, загальна вартість витрат на правничу допомогу становить 5 437 грн 50 коп. (а.с. 114).

Як зазначалось вище, згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Також, за приписами п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При цьому, колегією суддів враховано, що докази на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подав у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, а під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач поніс витрати на правничу допомогу, на підтвердження чого надав належні докази, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню, з огляду на таке.

Як вже вказувалося вище, ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витратна правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В частині 6 статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із запереченнями на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5 437,50 грн є неспівмріним із розміром боргу, який становить 4 968,00 грн. Також зазначив, що він є пенсіонером та має невеликий дохід, у зв`язку з чим і боргу погасив перед кооперативом шляхом запозичення коштів.

Колегія суддів погоджується з такими доводами відповідача, враховуючи наступне.

Згідно правової позиції Велика Палата Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОК "ГК Верстат-7" просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 11 615,75 грн. Також, фактично виходячи із розміру позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести, зокрема, серед іншого зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 5 000,00 грн. (а.с. 2).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач подав до суду першої інстанції заперечення на позов та клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 55-60). Як наслідок, у зв'язку з поданням таких документів відповідачем, позивач звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість в межах строку позовної давності, а саме в сумі 4 698,41 грн (а.с. 99).

Разом з тим, після зменшення розміру позовних вимог, позивач у зв'язку з цим не зазначав іншого орієнтовного розрахунку витрат на правничу допомогу. Більше того, позивач на наступний день після ухвалення рішення подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 437,50 грн.

Крім того, колегія суддів враховує, що справа про стягнення заборгованості зі сплати членських внесків є незначної складності, не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 5437,50 грн у суді першої інстанції не відповідають критеріям розумності та не є співмріними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами та розміром позовних вимог.

Таким чином, відповідачем доведено підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

За вказаних обставин, з урахуванням фінансового стану сторін, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОК "ГК Верстат-7" понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції у розмірі 1 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "ГК Верстат-7" - задовольнити частково .

Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву Обслуговуючого кооперативу "ГК Верстат-7" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу "ГК Верстат-7" (Код ) судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець