ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/704/21 Справа № 182/870/17 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. в м.Нікополі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 23 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року в провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ПАТ СК «Провідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 18 січня 2012 року, приблизно о 18.00 годині, вона йшла пішки по вул.Декабристів в м.Нікополі в напрямку Каховського водосховища з боку вул.Херсонської. В попутному з нею напрямку рухався автомобіль марки «Джилі», д/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2

В районі будинку №2 по вул.Декабристів в м.Нікополі водій вищевказаного автомобіля, в умовах недостатньої видимості та оглядовості, з вимкненим світлом фар здійснив на неї наїзд.

При цьому, своїми діями відповідач порушив п.19.1 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, незалежно від ступеня освітлення дороги, а також в тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Крім цього, порушено і п.31.6 Правил дорожнього руху України, згідно якого забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Порушення п.п.19.1 (а) та 31.6 (б) Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 знаходилось в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Внаслідок наїзду вона отримала, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №128 від 10 грудня 2012 року, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки у нижній третині, саден носу, верхньої губи, нижньої щелепи, гематоми потиличної області голови, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

З місця дорожньо-транспортної пригоди вона була госпіталізована до травматологічного відділення першої Нікопольської міської лікарні та з 18 січня 2012 року по 09 лютого 2012 року перебувала на стаціонарному лікуванні.

25 січня 2012 року їй була проведена операція з приводу реконструкції відламків малої берцової кістки нижньої третини лівої гомілки.

У липні 2012 року вона була направлена на обстеження до Обласної клінічної лікарні імені Мечникова у м.Дніпро, де було виявлено, що косий перелом нижньої третини діафіза малої берцової кістки невірно зрощений та потребує операційного втручання.

З 29 січня 2013 року по 11 березня 2013 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені, де їй була проведена операція з приводу видалення металевої пластини, встановленої на місці перелому для зрощення кісток.

11 березня 2013 року її було виписано з лікарні на амбулаторне лікування. Однак, з часом хвороба ускладнилась посттравматичним остеомієлітом, почали гнити кістки та пересуватися вона могла тільки за допомогою милиць, без сторонньої допомоги взагалі не могла обходитися.

Таким чином, загальна сума, яка була витрачена на лікування, становить 4 003 грн. 10 коп., яку вона і просила стягнути з відповідача на свою користь.

Крім цього, вказала, що до хвороби вона працювала приватним підприємцем, мала власну торгівельну точку на ринку. Однак, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, їй було встановлено 3 групу інвалідності та вона вимушена була закрити приватне підприємство, оскільки фізично не мала можливості здійснювати його.

Її середньомісячний заробіток становив 3 000 грн. 00 коп. 23 липня 2014 року нею було закрито підприємницьку діяльність й, відповідно, втрачено дохід від роботи.

З вини відповідача, а саме: з 18 січня 2012 року (з моменту вчинення адміністративного правопорушення) вона втратила дохід від підприємницької діяльності в сумі 54 000 грн. 00 коп. (18 місяців х 3 000 = 54 000), який і просила стягнути з відповідача на свою користь.

Також, позивач вказала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона зазнала психологічного страждання, відчувала фізичну біль у місцях перелому та була позбавлена можливості жити повноцінним життям. Біль фізична була переплетена з моральними стражданнями в результаті поведінки особи, яка завдала їй ці страждання. Відповідач жодних дій щодо вибачення не вчиняв, жодного разу не провідував її в лікарні, не кажучи вже про надання фінансової допомоги на лікування, а, навпаки, намагався облити її брудом, шляхом заяв на досудовому слідстві щодо її алкогольного сп`яніння.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яку оцінила в 300 000 грн. 00 коп.

Під час розгляду даної цивільної справи позивач уточнила позовні вимоги у зв`язку з тим, що додатково витрачала кошти на лікування, і змінила розмір матеріальної та моральної шкоди, просила суд стягнути на свою користь з ПАТ СК «Провідна» матеріальну шкоду в розмірі 61 458 грн. 19 коп. (яка складається з: 4 003 грн. 10 коп. витрати на лікування; 54 000 грн. 00 коп. втрачений дохід від підприємницької діяльності; 3 190 грн. 59 коп. витрати на лікування; 206 грн. 50 коп. витрати на проїзд в м.Дніпро; 58 коп. витрати на виготовлення копій документів).

При цьому, зазначила, що за період з листопада 2017 року по 14 березня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 в добровільному порядку було надано їй матеріальну допомогу в розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Просила суд стягнути з ПАТ СК «Провідна» на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 59 958 грн. 19 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 % страхового забезпечення, що складає 2 997 грн. 91 коп. А решту моральної шкоди в розмірі 297 002 грн. 09 коп. - стягнути з ОСОБА_2 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 46 210 грн. 57 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 % страхового забезпечення в сумі 2 310 грн. 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 26 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» судовий збір на користь держави по 840 грн. 80 коп. (з кожного).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року виправлена технічна описка у вступній та резолютивній частині рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства«Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вказано: «Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» судовий збір на користь держави по 840 грн. 80 коп. (з кожного)».

Додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, доповнена резолютивна частина рішення наступним абзацом:«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи в розмірі 6 272 грн. 17 коп.»

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити її позовні вимоги в частині моральної шкоди, стягнутої з відповідача ОСОБА_2 на її користь до заявлених у позові вимог, тобто просить збільшити розмір моральної шкоди до 300 000 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що з вини відповідача ОСОБА_2 вона перенесла дві операції, два роки фактично не пересувалася, за весь цей період часу відповідач не виявив інтересу до її стану здоров`я, не допоміг матеріально, її родина вимушена була продати автомобіль і два дачних будиночки щоб оплати її лікування. Вказала, що у цей період часу у неї народився онук, якого вона не могла взяти на руки та потримати, у зв`язку з каліцтвом втратила роботу. У 2018 році у неї стався рецидив хвороби, на консультації у лікарні ім.Мечникова їй рекомендовано робити третю операцію. Зазначила, що після ДТП вона отримала інвалідність і ніколи не зможе бути здоровою людиною як до аварії. Наголошує на тому, що у зв`язку з незаконними діями відповідача ОСОБА_2 їй завдано непоправну моральну шкоду, що полягає у сильних душевних стражданнях, які в подальшому проявилися на стані її здоров`я, вона перестала спокійно спати, постійно відчуває тривогу, не може пересуватися на автомобілі, чи іншому транспорті, оскільки відчуває постійний страх та тривогу при спогадах аварії.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи, що злочинними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, враховуючи характер та обсяг завданих моральних та фізичних страждань, позивач вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, думку представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується позивачем тільки в частині стягнутої судом з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 розміру моральної шкоди, який остання просить збільшити до заявлених у позові вимог, в іншій частині рішення суду не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 18 січня 2012 року, приблизно о 18.00 годині, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Джилі», д/з НОМЕР_1 , по вул.Декабристів в м.Нікополі, здійснив наїзд на ОСОБА_1 .

По даному факту відомості були внесені до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.286 КК України.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР від 21 листопада 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.4-7).

Внаслідок наїзду ОСОБА_1 отримала, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №128 від 10 грудня 2012 року, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки у нижній третині, саден носу, верхньої губи, нижньої щелепи, гематоми потиличної області голови, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Факт того, що ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, виписками із медичної картки стаціонарного хворого, випискою із медичної картки стаціонарного хворого №27367 травматологічного відділення, довідкою про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілої у дорожньо-транспортній пригоді за період з 18 січня 2012 року по 09 лютого 2012 року.

Крім цього, у період з 29 січня 2013 року по 11 березня 2013 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені. Тобто, факт того, що позивач отримала тілесні ушкодження в результаті ДТП, яка сталась 18 січня 2012 року, у суду сумніву не викликає.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 10 квітня 2018 року по даній цивільній справі було призначено судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18 січня 2012 року, встановлення у ОСОБА_1 діагнозу «посттравматичний остеоартроз лівого колінного суглобу 1-2 ступеня, посттравматичні деформації прокольної осі лівої великоберцової кістки, посттравматичний остеоартроз лівого голіностопного суглобу» (а.с.83-84).

Згідно висновку експерта №184 від 26 липня 2019 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР було встановлено, що, згідно даних медичної та судово-медичної документації, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки у нижній третині, саден носу, верхньої губи, нижньої щелепи, гематоми потиличної області голови, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вищевказані післятравматичні зміни лівої нижньої кінцівки знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортної подією, яка сталась 18 січня 2012 року (а.с.146-160).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині моральної шкоди виходив з того, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, що звичайно потягло за собою фізичний біль та душевні хвилювання позивача, змінило її звичайний ритм життя та життя її родини, оскільки, перебуваючи у безпорадному стані, вона потребувала сторонньої допомоги та не могла у повній мірі дбати про сімейний затишок своєї родини, забезпечувати своїх близьких необхідними речами та турботою, та, враховуючи всі обставини справи, характер і обсяг фізичних і душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, стягнув з ОСОБА_2 моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 30 000 грн. При цьому суд, врахував той факт, що відповідач ОСОБА_2 за час перебування ОСОБА_1 на лікуванні надав їй матеріальну допомогу в розмірі 4 000 грн. 00 коп., визначив за необхідне, остаточно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 26 000 грн. 00 коп.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Колегія суддів частково погоджується із доводами позивача і вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди дещо заниженим.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6, судам роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винним у якій є відповідач ОСОБА_2 судом першої інстанції не в повній мірі врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, а також конкретні обставин по справі, і наслідків, що наступили.

Так, судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.01.2012 року позивач ОСОБА_1 внаслідок наїзду на неї автомобіля під керуванням відповідача, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки у нижній третині, саден носу, верхньої губи, нижньої щелепи, гематоми потиличної області голови, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В період з 18 січня 2012 року по 09 лютого 2012 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні і 25 січня 2012 року позивачу була проведена операція з приводу реконструкції відламків малої берцової кістки нижньої третини лівої гомілки.

В подальшому в період з 29 січня 2013 року по 11 березня 2013 року ОСОБА_1 також перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділені де їй була проведена друга операція з приводу видалення металевої пластини, встановленої на місці перелому для зрощення кісток..

У липні 2012 року позивач була направлена на обстеження до Обласної клінічної лікарні імені Мечникова у м.Дніпро, де було виявлено, що косий перелом нижньої третини діафіза малої бердової кістки невірно зрощений та потребує операційного втручання.

Висновком експерта №184 від 26 липня 2019 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР було встановлено, що, згідно даних медичної та судово-медичної документації, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки у нижній третині, саден носу, верхньої губи, нижньої щелепи, гематоми потиличної області голови, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вищевказані післятравматичні зміни лівої нижньої кінцівки знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортної подією, яка сталась 18 січня 2012 року.

Виходячи з наведених вище обставин справи, колегія суддів, ураховуючи ступінь вини відповідача у виникненні у позивача середньої тяжкості тілесних ушкоджень, беручи до уваги характер і тривалість її моральних страждань, які спричинені втратою здоров`я, перенесення двох операцій, необхідність проведення ще одніє операції, встановлення третьої групи інвалідності та, беручи до уваги той факт, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, який має позивач відчуває внаслідок втрати здоров`я, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її розмір з 26 000 грн. до 100 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди буде 100 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України..

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача ОСОБА_2 на користь держави, пропорційно задоволених позовних вимог, з 840,80 грн. до 1000 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2020 рокув частині розміру моральної шкоди та судового збору, стягнутого з відповідача ОСОБА_2 змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 26 000 (двадцяти шісти тисяч) гривень 00 копійок до 100 000 (ста тисяч) гривень 00 копійок.

Збільшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави з 840,80 грн. (вісімсот сорока гривень вісімдесяти копійок) грн. до 1000 (однієї тисячі гривень) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: