П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2021року м. Київ

Справа № 755/19451/20

Провадження: № 22-ц/824/7316/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 22 серпня 2020 року у Інтернет-магазині (https://rv-loft.prom.ua) вона придбала «Дизайнерський Стелаж в стилі Лофт. Код RV436» у кількості дві штуки. Вартість товару складає 16 000 грн. за одну штуку, тобто 32 000 грн. за замовлення. За рахунком-фактурою було здійснено оплату 50% вартості замовлення, тобто 16 000 грн. 02 вересня 2020 року представником постачальника товар було доставлено. Залишок вартості 16 000 грн. та вартість доставки 700 грн. було сплачено ОСОБА_2 . В момент доставки товару позивачем було зауважено представнику постачальника, що конструкція виглядає нестійкою і може бути небезпечною для використання. Крім того, позивачка переконалась, що доставлений товар є іншим, ніж той, що зображений на сайті Інтернет-магазину. У зв`язку з цим вона зв`язалась з представником постачальника та повідомила про виявлені недоліки, на що представник постачальника запропонував їй усунути нестійкість, але не переробити всю конструкцію. 15 вересня 2020 року товар був забраний представником постачальника для усунення недоліків. У зв`язку з тим, що доставки товару не відбулась в обумовлені строки, чоловіком позивачки було повідомлено представнику постачальника, що позивач вимагає усунення всіх недоліків товару або розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених коштів. 01 жовтня 2020 року позивач направила відповідачу лист-претензію. 24 жовтня 2020 року позивачкою отримано відповідь від відповідача на лист-претензію, однак товар позивачці так і не був доставлений. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно ст. 708 ЦПК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного строку недоліків, не застережених продавцем, покупець має право відмовитися від договору та вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. За таких підстав просила стягнути на її користь сплачену за товар неналежної якості грошову суму в розмірі 32 000 грн., стягнути вартість доставки 700 грн., стягнути на відшкодування завданої їй моральної шкоди 20 000 грн., стягнути з відповідача неустойку за не усунення недоліків у встановлений термін в розмірі 29 440 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня2021 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції було не дотримано права позивачки на справедливий судовий розгляд справи, оскільки в матеріалах справи відсутня обов`язкова правова підстава для ухвалення заочного рішення - ухвала про заочний розгляд справи. Окрім того, оскаржуване рішення суду не містить в назві слова «заочне». Водночас, судом було порушено право позивачки на подання до суду відповіді на відзив, що був поданий відповідачкою. Так, 20 лютого 2021 року відповідачкою було отримано ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі. Відповідно, строк подачі відзиву на позовну заяву у відповідачки закінчувався 09 березня 2021 року. 05 березня 2021 року вона направила на адресу позивачки відзив на позовну заяву, який був отриманий останньою 11 березня 2021 року. З дня отримання відзиву на позовну заяву позивачка мала право протягом десяти днів подати відповідь на відзив. Проте, суд першої інстанції ухвалив рішення 04 березня 2021 року, тим самим позбавивши позивачку права на захист шляхом подання відповіді на відзив та додаткових доказів. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції також були порушені норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини справи з огляду на наступне. Оскільки позивачка уклала договір купівлі-продажу із відповідачкою як споживач в Інтернет-магазині, відтак спірні відносини також регулювалися Законом України «Про електронну комерцію», який суд першої інстанції при ухваленні рішення до уваги не взяв. Також, відповідачкою, не зважаючи на презумпцію вини, не доведено відсутність недоліків у проданому товарі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 22.08.2020 року ОСОБА_2 придбала у Інтернет магазині (https://rv-loft.prom.ua) «Дизайнерський Стелаж в стилі Лофт. Код RV436» у кількості дві штуки. Вартість товару складає 16 000 грн. за одну штуку або 32 000 грн. за замовлення. Оплатила за вказаний товар 16 000 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 (а.с.11).

02.09.2020 року вказаний товар був доставлений позивачці.

15.09.2020 року вказаний товар був забраний у позивачки для усунення недоліків.

28.09.2020 року позивачку повідомили по телефону, що дообладнання на її прохання виконано.

30.09.2020 року позивачка по телефону повідомила відповідача про те, що конструкції були подарунком і зараз вони їй не потрібні і попросила повернути кошти. Відповідач повідомив позивачку, що з моменту покупки сплинуло 14 днів, вона користувалась конструкціями та не зберегла товарний вид, наклеївши наліпки на обидві конструкції і тому повернення коштів не можливе (а.с. 15).

01.10.2020 року позивачка звернулась до відповідача з листом-претензією з вимогою усунення недоліків протягом 14 днів або повернення коштів (а.с.12-14).

23.10.2020 року від відповідача надійшла відповідь на претензію, в якій зазначено, що позивачку повідомляли про особливості конструкції при замовленні та про те, що вони кріпляться до стіни.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач скористався своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», про обмін товару належної якості на аналогічний у продавця. Продавець погодився внести запропоновані покупцем зміни за власний рахунок, проте покупець після внесення цих змін відмовився отримувати товар належної якості, отже, підстави для розірвання договору та повернення грошових коштів в розумінні ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні та є такими що не доведені належними доказами в розумінні ст. 81 ЦПК України.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк) (частини перша, друга статті 675 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 676 ЦК України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Частиною першою статті 677 ЦК України передбачено, що законом або іншими нормативно-правовими актами може бути встановлений строк, зі спливом якого товар вважається непридатним для використання за призначенням (строк придатності).

За приписами статті 8 Закону України «Про захист прав споживача» (аналогічні норми містяться у статті 678 ЦК України), у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

Доставка великогабаритних товарів і товарів вагою понад п`ять кілограмів продавцю, виробнику (підприємству, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) та їх повернення споживачеві здійснюються за рахунок продавця, виробника (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті).

При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Відповідно до п.5 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.

Відповідно до п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до п. 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», недолік - це будь яка невідповідність товару вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до цього товару.

Зурахуванням вищенаведених норм, право на заміну товару або розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: роботи неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, бути таким, що виник з вини виробника товару, після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а»-«в» п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності. Жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недоліку у товарі та бути підставою для заміни товару.

Відповідно до Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, продаж товарів на замовлення - вид торгівлі, за якої споживач укладає договір купівлі-продажу товарів із продавцем на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку або здійснює їх попереднє замовлення безпосередньо в продавця.

Пунктом 1.8 Правил продажу товарів на замовлення га поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.04.2007 року № 103, передбачено, що у разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору.

Відповідно до частини першої статті 680 ЦК України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка в обґрунтування своїх вимог посилалась на положення статтей 8 та 9 Закону України «Про захист прав споживачів», та вказувала, що придбаний нею товар не відповідає товару, який був зображений на сайті інтернет-магазину, і така не відповідність товару виникла з вини виробника, тому цей товар є неналежної якості, що містить істотний недолік. Вказані, на її думку, обставини є підставою для розірвання договору купівлі-продажу та повернення їй сплачених нею коштів.

Матеріали справи свідчать, що позивачка прийняла товар та оплатила його повну вартість, зауважень щодо зовнішнього вигляду товару не висловила. При цьому, позивачкою не заперечується, що її, ОСОБА_2 , було повідомлено про те, що придбані нею конструкції не мають суцільнозварного каркасу, а тому кріпляться до стіни.

Доказів про те, що позивачка, при отриманні товару вказувала на його недоліки чи зовнішню невідповідність матеріали справи не містять. Напроти, ОСОБА_2 прийняла товар та оплатила його повну вартість.

При цьому, виявивши для себе певні недоліки товару (нестійкість конструкції) позивачка звернулась до продавця із вимогою безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, тобто, скористалась правом, передбаченим ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вимог щодо розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми у зв`язку з виявленням протягом встановленого гарантійного строку саме істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару позивачкою до продавця пред`явлено не було.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо презумпції вини та обов`язку саме відповідачки доказувати відсутність недоліків меблів, колегія суддів відмічає наступне.

Згідно ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Отже, необхідність проведення незалежної експертизи товару виникає за наявності спору між продавцем та споживачем щодо причини виникнення істотного недоліку товару та з`ясування питання, чи не було порушено правил експлуатації товару, механічного пошкодження товару чи інших умов, які є підставою для відмови у здійсненні гарантійного обслуговування товару.

Спору між позивачкою та відповідачкою щодо причини виникнення недоліку товару немає.

Як зазначено вище, позивачка звернулась до продавця із вимогою безоплатного усунення недоліків товару, тобто, фактично визнала, що виявлений нею недолік не є істотним, що у даному випадку не наділяє відповідача обов`язком доводити відсутність своєї вини у виникненні істотних недоліків.

З матеріалів справи убачається, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання щодо безоплатного усунення недоліків товару в 14-денний строк, про що повідомив позивачку 28 вересня 2020 року, однак, ОСОБА_4 , не узгодивши із продавцем дату повернення товару, 30 вересня 2020 року відмовилась від його прийняття, висунувши вимоги щодо обміну товару або повернення коштів.

Однак, як зазначено вище, підставою для задоволення вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої суми за товар, є істотний недолік цього товару, який робить неможливим його використання в цілому.

ОСОБА_2 , обрала спосіб захисту свого порушеного права та пред`явила продавцю вимогу щодо безоплатного усунення недоліків товару.

Зважаючи на те, що від прийняття товару після усунення недоліків позивачка відмовилась, посилання у позовній заяві на істотність виявлених нею недоліків у придбаному товарі є безпідставними, а вимоги щодо повернення коштів за придбаний товар - необґрунтованими.

При цьому, будь-якого обґрунтування, яким саме чином вказаний недолік робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, чи інших передбачених п. 12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»ознак істотних недоліків товару позовна заява ОСОБА_4 не містить.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо невідповідності зовнішнього вигляду придбаного стелажу, який був представлений на сайті інтеренет-магазину, та щодо не застосування судом першої інстанції Закону України «Про електронну комерцію» колегія суддів відмічає наступне.

Зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_2 , звертаючись до продавця стосовно виявлення недоліку (нестійкості придбаної конструкції)повідомила продавця щодо зовнішньої невідповідності стелажу, який був розміщений на сайті, проте, продавець відмовився переробити всю конструкцію, а погодився лише усунути недоліки щодо її нестійкості. Разом з тим, ОСОБА_2 , діючи на власний розсуд, не порушила питання щодо істотності виявленого недоліку, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, і при цьому робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором, а погодилась на безоплатне усунення недоліків.

За наведених обставин, вказані вище доводи апеляційної відхиляються колегією суддів.

Не приймаються до уваги суду і доводи скаржника щодо неповернення продацем товару після усунення недоліків, оскільки після відмови позивачки від отримання товару та її наполяганні на проведенні обміну товару або поверненні коштів, продавцем було повідомлено ОСОБА_2 щодо можливості самовивозу товару, або його доставки кур`єрською службою у разі відмови від самовивозу.

Однак, після відмови від прийняття товару, питання щодо повернення товару після усунення недоліків позивачкою перед продавцем не порушувалось, такі вимоги не порушені ОСОБА_4 і у позовній заяві.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних про стягнення коштів, штрафних санкцій, та відповідно, і моральної шкоди.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи в заочному порядку, колегія суддів виходить з наступного.

У пункті 1 частини другої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства також проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно із частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, а позивачу подати відповідь на відзив протягом 10 днів з дня отримання відзиву.

Копію вказаної ухвали було направлено учасникам справи 05 лютого 2021 року.

Згідно копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі позивачка отримала 02 лютого 2021 року.

Даних про вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі відповідачці матеріали справи не містять.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи відомостей про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, у суду першої інстанції не було законних підстав 04 березня 2021 ухвалювати у справі заочне рішення.

При цьому, з долученого до матеріалів справи після ухвалення судом заочного рішення відзиву на позовну заяву убачається, що відповідачка копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 19 лютого 2021 року, відзив до суду направила 05 березня 2021 року, тобто, у п`ятнадцятиденний строк, встановлений судом в ухвалі суду від 04 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі.

Розглянувши справу за відсутності даних про належне повідомлення відповідача, без урахування відзиву на позовну заяву, та, відповідно, заперечень позивачки на відзив, суд першої інстанції допустив порушення принципу змагальності процесу, що визначений статтею 12 ЦПК України.

Та обставина, що оскаржуване рішення суду не містить в назві слова «заочне» не спростовує факту ухвалення судом першої інстанції саме заочного рішення, спеціальний порядок оскарження якого наведений у його резолютивній частині.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що колегія суддів при апеляційному перегляді справи погодилась із висновками суду першої інстанції по суті вирішеного спору, а допущене судом першої інстанції порушення норм процессуальногоне призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального права, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване заочне рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинськогорайонного суду міста Києва від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

І.В. Іванова