Справа № 175/3544/20
Провадження № 2/175/979/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що 30 вересня 2019 року йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження та встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково. В результаті ДТП йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 200 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Щербина Є.М. надали заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, в якому просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечував доведеності факту своєї провини у ДТП, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, після чого йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. У разі, якщо суд прийде до висновку про можливість стягнення з нього моральної шкоди, просив суд визначити її мінімальний розмір.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст. 82 ЦПК України)

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30 вересня 2019 року близько о 09 годині 35 хвилин, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем «VOLVO FM 13/440» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , з напівпричепом «PACTON TXC340» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , рухався в Шевченківському районі м.Дніпро по пр.Богдана Хмельницького з боку проїзду Олександра Гальченка в напрямку вул. Весніна.

Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед виконанням маневру повороту направо з пр. Богдана Хмельницького в напрямку території складів не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив рух вправо та виїхав на смугу руху автомобіля «ГАЗ - 33021» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався справа в попутному з ним напрямку, чим змусив водія ОСОБА_1 прийняти міри для забезпечення особистої безпеки, а саме різко змінювати рух вправо, чим створив йому аварійну дорожньо транспортну обстановку, внаслідок чого водій ОСОБА_1 знаходячись в умовах аварійної дорожньо транспортної обстановки, уникаючи зіткнення, змінив напрямок руху вправо, в результаті чого автомобіль ОСОБА_1 в стані заносу продовжив рух та скоїв наїзд на перешкоду у вигляді електроопори.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля ГАЗ- 33021, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді - синців на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу з переходом у верхню третину лівого плеча та на тильній поверхні правої кисті в проекції голівок п`ясних кісток з переходом на проксимальні фаланги, саден: на передній поверхні правого колінного суглобу та на передній поверхні правої гомілки у верхній третині; закритого перелому зовнішнього виростку лівої великогомілкової кістки та закритого перелому верхньої третини лівої малогомілкової кістки; забійної рани по передній поверхні лівої гомілки у нижній третині, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад З тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 „Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «VOLVO FM 13/440», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «РACTON ТХС340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно висновку судово авто-технічної експертизи, порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить:

-п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вищезазначені дії ОСОБА_2 , що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України.

Вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 березня 2020 року, що набрав законної сили 02 квітня 2020 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 250 (двохсот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

Протягом тривалого лікування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 безтерміново призначено III групу інвалідності, що підтверджується Довідкою серія 12ААА №077348 від 15 квітня 2020 року (а.с. 10).

Страхова компанія АСКО ДС, з якою у ОСОБА_2 укладено Договір, виплатила ОСОБА_1 в якості відшкодування шкоди за III групу інвалідності 53137,02 (п`ятдесят три тисячі сто тридцять сім ) гривень 02 коп.

ОСОБА_1 у своєму позову зазначає на матеріальні складові спричиненої йому моральної шкоди, вартість стаціонарного лікування, втрата значної частини заробітку, однак відповідно до роз`яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ЦК України).

ОСОБА_2 у своїх запереченнях на позов не заперечує факту ДТП саме з його вини, що встановлено Вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України).

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України).

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд приходить до висновку про наявність у ОСОБА_1 на протязі тривалого періоду часу моральних переживань, оскільки у зв`язку з отриманими травмами в результаті спричинених йому тілесних ушкоджень він повинен був проходити лікування, у нього погіршився стан здоров`я, він визнаний інвалідом ІІІ групи безстроково. Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані ОСОБА_1 .

Однак, керуючись принципами розумності та справедливості, суд критично відноситься до суми, вказаної ОСОБА_1 у позовній заяві, та вважає, що моральна шкода у розмірі 100 000 (ста тисяч) грн. реально відображає характер, глубину та тривалість душевних, емоційних та моральних страждань, які переніс ОСОБА_1 . В іншій частині позову повинно бути відмовлено.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в сумі 2 270 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 276, 280, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 30, 28, 44, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 121, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 223, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282, 284, 289, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Баштанським РВ УМВС України в Миколаївській області 27 квітня 2005 р., місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_6 , виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 23.01.1998 р., ідентифікаційний номер: НОМЕР_7 , місце проживання АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Баштанським РВ УМВС України в Миколаївській області 27 квітня 2005 р., місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Держави судовий збір в сумі 2 270 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко