Дата документу 29.03.2021 Справа № 311/3310/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 311/3310/20Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В. Повний текст рішення складено 07.12.2020 року
Пр. № 22-ц/807/487/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 03.03.2008 року станом на 17.09.2020 року у розмірі 37677,54 грн., яка складається з: 22129,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 22129,91 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками; 00,00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 7953,36 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7594,27 грн. пені; 00,00 грн. комісії, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Сидоренко Ю.В. (а.с. 52).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 55) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року (а.с. 61-65) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року в розмірі 22129,91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір в сумі 1234,71 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 69-75) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків згідно із ст. 625, пені та задовольнити вимоги Банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін; стягнути з відповідача судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 76).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 21 грудня 2020 року (а.с. 80).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 82).

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Крім того, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове рішення.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі в частині, керувався ст. ст. 509, 526 - 527, 530, 623, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 137, 141, 263-265 ЦПК України, враховував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 та виходив із обгрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі лише в частині їх задоволення.

Оскільки, як зазначено в Анкеті-заяві АТ КБ «ПриватБанк» 03.03.2008 року надав відповідачу ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_2 із встановленим кредитним лімітом у розмірі, встановленому договором (а.с.20 -21).

В порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно не виконував, передбачені умовами договору платежі для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, своєчасно не вносив, у зв`язку з чим за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року утворилася заборгованість.

Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року, відповідач ОСОБА_1 станом на 17.09.2020 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.03.2008 року у загальному розмірі 37677,54 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 22129,91 грн., (в т.ч. 00,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 22129,91 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту), заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 00,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками 00,00 грн., 7953,36 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 грн., 7594,27 грн. нарахована пеня, 00,00 грн. нарахована комісія (а.с.8-12,13-16,17).

Проте, з наданої позивачем довідки вбачається, що ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано картку № НОМЕР_2 (термін дії: березень 2012 року), та в подальшому Банком видавалися картки з новим строком дії, який на теперішній час закінчився, та становив до грудня 2019 року, що вбачається з довідки, яка міститься в матеріалах справи (а.с.19).

Анкета-заява ОСОБА_1 від 03.03.2008 року не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 03.03.2008 року містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Умов та Правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Положення правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, до вказаних правовідносин застосуватись не можуть.

Отже, суд першої інстанції вважав, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, зазначені норми визначають правові наслідки неповідомлення або неналежного повідомлення банком позичальника про будь-яку зміну відсоткової ставки за кредитом, яким є недійсність такого правочину.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 05 липня 2018 року, справа №563/171/17-ц.

Крім того, оцінюючи наявність підстав для підвищення банком процентної ставки за кредитом, суд першої інстанції керувався правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року по справі № 6-1374 цс17.

Отже, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди та обумовили у письмовому вигляді ціну договору, в тому числі й розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Позивачем не було надано під час розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення неустойки (штрафів), відсотків за користування кредитом.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати неустойки (штрафів), відсотків за користування кредитними коштами.

Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за неустойкою (пенею), відсотками за користування кредитом, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Із виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом (а.с.40), сплата та розмір яких не було погоджено сторонами.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 7953,36 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Анкета-заява від 03.03.2008 року, підписана ОСОБА_1 (а.с.20) не містить відомостей щодо погодження сторонами розміру відсотків відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за вказаними відсотками є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем ОСОБА_1 Анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Отже, так як Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом, у тому числі прострочених відсотків, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині вимог.

Щодо заборгованості по тілу кредиту в сумі 22129,91 грн., вимоги в цій частині суд першої інс танції вважав обґрунтованими, так як позивачем доведено належними і допустимими доказами порушення відповідачем ОСОБА_1 грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася така заборгованість по тілу кредиту, в розмірі 22129,91 грн., тому суд першої інс танції дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 7953,36 грн., нарахованої пені в сумі 7594,27 грн., суд першої інстанції вважав недоведеними належними та допустимими доказами, тому відмовив у їх задоволенні.

Разом з тим, враховуючи, що отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22129,91 грн. у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем до теперішнього часу не повернуті, а також з урахуванням вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд першої інстанції вважав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав та охороняємих законом інтересів через суд шляхом зобов`язання виконати боржником ОСОБА_1 обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (тіло кредиту) у розмірі 22129,91 грн.

Викладені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 03 липня 2019 року, у цивільній справі № 342/180/17.

За таких обставин, суд першої інс танції вважав необхідним позов Банку задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22129,91 грн, а в іншій частині заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсоткам, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 7953,36 грн., а також нарахованої пені в розмірі 7594,27 грн., суд першої інстанції вважав недоведеними належними та допустимими доказами, тому суд першої інстанції відмовив у їх задоволенні за вищевикладеними підставами.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи має місце у цій частині неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч.6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_2 № б/н від 03.03.2008 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) і складається не лише з анкети заяви відповідача від 03.03.2008 року (а.с. 20), Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 22-31), а також заяви ОСОБА_2 від 17.03.2008 року з особистим підписом про ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПРИВАТБАНК кредитна карта «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 21), з якими відповідач погодився у повному обсязі та які у тому числі містять розмір, ставки, умови та порядок нарахування Банком позичальнику відсотків, пені тощо, на які суд першої інстанції не звернув уваги у цій справі взагалі.

За таких обставин, суд першої інстанції мав виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу умов вищезазначеного кредитного договору Банк мав право змінювати (зменшувати або збільшувати) кредитний ліміт за рішенням Банку (а.с.18), на що відповідач дала згоду, підписавши вищезазначені заяви (а.с. 20-21).

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 (Статут, копія а.с. 38 зворот).

Встановлено, що відповідач користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (а.с. 8-17) та випискою по рахунку відповідача (а.с. 40-50), наданими Банком ще суду першої інстанції у цій справі, які при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є належними допустимими доказами.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку, що в результаті порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору б/н від 03.03.2008 року, Банк мав право на нарахування відповідачу у цій справі заборгованості за кредитним договором станом на 31.12.2019 року (розрахунок Банку а.с. 17), яка складається з: 22129,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 00,00 грн. заборгованості за відсотками (в межах позовних вимог Банку у цій справі); 7594,27 грн. пені; по 31.12.2019 року, враховуючи строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки до 12/2019 довідка Банку а.с. 19).

Відповідач у суді першої інстанції у цій справі про застосування строку позовної давності не заявляв, тому питання про його застосування у цій справі апеляційним судом до будь-якої заборгованості відповідача за договором не могло вирішуватись і не вирішувалась в силу вимог ст. 267 ЦК України.

Після дати закінчення строку дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки, і до станом на 17.09.2020 року Банк не мав права нараховувати відповідачу відсотки (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Лише після закінчення строку дії договору Банк має право на нарахування відсотків в порядку ст. 625 ЦК України.

Апеляційним судом встановлено, що Банк у цій справі просив стягнути з відповідача 7953,36 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України за кредитним договором б/н від 03.03.2008 року станом на 17.09.2020 року(а.с.2 зворот), проте, розрахував цю суму за весь період нарахування заборгованості, без урахування дати закінчення договору - 31.12.2019 року, і за ставкою, яка вищезазначеною довідкою про умови кредитування (а.с. 21) не була передбачена.

Проте, останні можуть нараховуватись Банком відповідачу лише після закінчення строку дії договору (у даному випадку це після 31.12.2019 року і до станом в межах позовних вимог Банку у цій справі станом на 17.09.2020 року (а.с.2 зворот) за заставкою, передбаченою ст. 625 ЦК України, а саме: 3% від простроченої суми за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, що у цій справі складає 472,91 грн. (розрахунок: прострочена суму на день закінчення строку дії договору 31.12.2019 року 22129,91 грн. * 3%* 260 днів прострочки за період з 01.01.2020 року по 17.09.2020 року: 365 днів).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 03.03.2008 року станом на 31.12.2019 року у розмірі 30197,09 грн., яка складається з: 22129,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 7594,27 грн. пені; а також 472,91 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2020 року по 17.09.2020 року, в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4211,68 грн. (розрахунок: 2102,00 грн. судового збору за першу інстанцію (а.с. 4) + судовий збір, сплачений Банком за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 3153,00 грн. (а.с. 71) = 5255,00 грн. * сума задоволених позовних вимог 30197,09 грн./ сума заявлених позовних вимог 37677,54 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від 03.03.2008 року станом на 31.12.2019 року у розмірі 30197,09 грн., яка складається з: 22129,91 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 7594,27 грн. пені; а також 472,91 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2020 року по 17.09.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, у вигляді судового збору у розмірі 4211,68 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.