Справа № 150/359/20
Провадження № 22-ц/801/1277/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Суперсон С. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 рокуСправа № 150/359/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року в частині судових витрат, ухвалене у цій справі 26 березня 2021 року суддею цього суду ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що 23 липня 2017 року між сторонами було укладено шлюб. У вказаному шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у сторін не склалося, у зв`язку із чим вони почали проживати порізно. З того часу сторони не цікавляться життям один одного та не вчиняють дій до примирення. Крім того, позивач вказує на те, що за період, який сторони проживають порізно відповідач не цікавиться життям та розвитком їхньої дочки, не надає матеріальної допомоги для її утримання, у зв`язку із чим, позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено частково .

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 липня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 1772.

При реєстрації розірвання шлюбу залишено ОСОБА_1 прізвище, взяте нею при укладенні шлюбу, що розірвано « ОСОБА_5 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 / аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 05 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Не погодившись з таким рішенням в частині розподілу судових витрат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 судових витрат , стягнувши з нього на користь позивачки понесені судові витрати у розмірі 420, 40 грн. та на користь держави у розмірі 210, 20 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ним позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнано, крім того судовий збір стягується пропорційно задоволеним вимогам.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

По справі встановлено наступне, що не оспорюється.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано 25 липня 2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис за № 1772 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 .

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як встановлено в судовому засіданні з показів сторін по справі, спільне сімейне життя між ними не склалося, у зв`язку із чим сторони проживають порізно. Подружні стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведуть.

Втім, з метою надання сторонам можливості примиритися, ухвалою суду від 10 грудня 2020 року було надано сторонам строк для примирення тривалістю 3 (три) місяці.

Суд зауважує, що вказаного часу було достатньо для вжиття заходів щодо примирення, однак позивач та відповідач не знайшли в собі сил для збереження сім`ї, відновлення сімейних відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім`ї сторін неможливе, подальше перебування сторін у шлюбі не відповідає їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

Вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхньої малолітньої дочки суд виходив із наступних міркувань.

Відповідно до довідки, виданої т.в.о. сільського голови Борівської сільської ради від 01 липня 2020 року № 1132 малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Позивач стверджує, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, що не було заперечено відповідачем.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Разом з тим, постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що суду не надано доказів того, що відповідач у справі працевлаштований та має відповідний регулярний дохід, який би дав йому можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у заявленому позивачем розмірі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів рішення не оскаржується.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо невірного розподілу судових витрат по справі, апеляційний суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судові витрати понесені ОСОБА_1 зі сплати судового збору у сумі 840 грн 40 коп. підтверджені квитанцією № 0.0..1 від 04.08.2020 року, наявною в матеріалах справи (а. с. 1),

Позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, а тому даний судовий збір стягується на користь держави у розмірі 840,80 грн. за пред`явлення позивачем до суду позовної вимоги про стягнення аліментів, з відповідача.

Суд першої інстанції діяв у відповідності до вимог ст. 14 ЦПК України

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору та не впливають на їх правильність, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення в цій частині без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи,

Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та залишення без змін рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат по сплаті судового збору без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України), як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст.389ЦПК України).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року в частині судових витрат залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

Ю.Б. Войтко