Справа № 347/711/20
Провадження № 22-ц/4808/432/21
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 , представника

ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Косівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування рішення Косівської міської ради, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та її державної реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Косівського районного суду, постановлену головуючою суддею Крилюк М.І. 21 січня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_5 пред`явила до ОСОБА_4 , Косівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області позов про скасування рішення Косівської міської ради №3.61-14/2007 від 26 червня 2007 року, Державного акту серії ЯД №838674 на право приватної власності на земельну ділянку та її державної реєстрації.

Ухвалою Косівського районного суду від 21 січня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про залучення до участі у справі правонаступників позивачки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено, а провадження у даній справі закрито.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невірну оцінку судом доказів у даній справі. Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не було досліджено і не встановлено складу спадкового майна, який випливає із змісту позовної заяви та додатків до неї. Зокрема, поза увагою суду залишилось те, що до складу спадщини після смерті позивачки ОСОБА_5 входить земельна ділянка з кадастровим номером :02:009:0420, земельна ділянка з кадастровим номером :02:009:0417, житловий будинок у АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,3262 га для ведення особистого селянського господарства, певні частини з яких він та ОСОБА_2 успадкували за заповітом від 16 вересня 2002 року. Вказаний факт підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про право на спадщину. Апелянт звертає увагу суду на те, що належна померлій ОСОБА_5 земельна ділянка площею 0,3262 га має перетини та неспівпадіння із належною відповідачці ОСОБА_4 земельною ділянкою з кадастровим номером :02:008:0136, що стало причиною ненанесення земельної ділянки площею 0,3262 га на кадастрову карту, відмові у формуванні землі і присвоєнні їй кадастрового номера. Крім того, ОСОБА_1 зауважує, що у зв`язку із здійсненням відповідачкою ОСОБА_4 землевпорядних робіт та оформленням нею Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:008:0136 із власності позивачки ОСОБА_5 вибули частини земельних ділянок у розмірі 23,7987% від загальної площі земельної ділянки 0,3262 га. Саме через ці обставини, вказує апелянт, позивачка ОСОБА_5 й звернулася до суду з даним позовом. Апелянт вказує на те, що у зв`язку із даними обставинами він та ОСОБА_2 не можуть набути право власності на земельну ділянку площею 0,3262 га за заповітом, хоча на інше спадкове майно вони отримали свідоцтво про право на спадщину. Більше того, зазначає апелянт, сама відповідачка ОСОБА_4 , як спадкоємець земельних ділянок, також не зможе набути частку у земельних ділянках загальною площею 0,3262 га, оскільки площі і конфігурації цієї земельної ділянки також змінилися, а наявні перетини і накладення призведуть до відмови у вчиненні нотаріальної дії самій відповідачці. А тому, на думку апелянта ОСОБА_1 , суд прийшов до невірного висновку щодо відсутності у нього та ОСОБА_2 прав спадкоємців. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали, ОСОБА_1 просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою залучити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як правонаступників позивачки ОСОБА_6 , а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, хоч у встановленому законом порядку повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник Косівської міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Отже, є правові підстави для вирішення спору у відсутності названих учасників справи.

Апелянт ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній. Додатково вказали, що у суду першої інстанції не було підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями померлої ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними документальними відомостями.

Відповідачка ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечила. Ухвалу суду вважає законною та обгрунтованою, а тому просить її залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , а також відповідачки ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про залучення їх до участі у справі у якості правонаступників позивачки ОСОБА_5 , суд першої інстанції, беручи до уваги факт смерті позивачки у справі та з урахуванням того, що спадкоємці позивачки не підтвердили набуття ними права власності на спадкове майно, а отже, не є її правонаступниками, прийшов до висновку про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України. При цьому, суд першої інстанції констатував, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, а також те, що після набуття спадкоємцями права власності на спадщину останні матимуть право окремо звернутися до суду із своїми вимогами. Однак, погодитись із цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржена ухвала в даній справі не відповідає.

Відповідно до ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З наведеного вбачається, що процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки право попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

В позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Косівського районного суду знаходилась справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , Косівської міської ради, Івано-Франківської області, третя особа: ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування рішення Косівської міської ради Івано-Франківської області, Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та її державної реєстрації, провадження по якій ухвалою суду було відкрито 21 квітня 2020 року.

В процесі розгляду справи позивачка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.75).

У зв`язку зі смертю позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали заяви про залучення їх до участі у справі у якості правонаступників позивачки ОСОБА_5 (а.с.91,102).

В якості доказів правонаступництва після смерті ОСОБА_5 заявники долучили копію заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук Л.В. від 16 вересня 2002 року за реєстровим номером 1941, за яким ОСОБА_5 заповіла усе належне їй майно в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 95).

Крім того, в матеріалах справи містяться копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом, в яких констатовано, що спадкоємцями померлої позивачки ОСОБА_5 є заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У даних копіях перелічено належне ОСОБА_5 майно, право на яке мають заявники (а.с.119-124).

Апеляційний суд зауважує, що до складу спадкового майна ОСОБА_5 окрім іншого майна входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3262 га, на яку їй було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку І-ІФ №019137 (а.с. 18), частина якої є предметом спірних правовідносин, що склались між сторонами. При цьому слід зазначити, що відмова нотаріуса видати заявникам свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку була пов`язана не з відсутністю прав померлої ОСОБА_5 на дане майно, а у зв`язку із невнесенням даної земельної ділянки до Державного земельного кадастру (а.с. 103).

З цього приводу колегія суддів зауважує, що у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав дано роз`яснення про те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Зазначеного суд першої інстанції не врахував, а тому прийшов до невірного висновку, про те, що спадкоємці позивачки не підтвердили виникнення права власності на спірну земельну ділянку у спадкодавця, а у них на спадкування цього об`єкта нерухомого майна.

З огляду на представлені заявниками документальні докази набуття ними права на спадщину після смерті ОСОБА_5 , а також беручи до уваги те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про залучення їх до участі в даній справі в якості правонаступників померлої позивачки ОСОБА_5 .

Отже, у суду першої інстанції не було підстав, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України, для закриття провадження в справі.

Оскільки місцевий суд необгрунтовано відмовив у задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то й в іншій частині про закриття провадження в даній справі оскаржена ухвала теж не являється законною та обгрунтованою. А тому ця ухвала не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 353, 374, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПКУкраїни, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Косівського районного суду від 21 січня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 02 квітня 2021 року.