Справа № 428/430/21
Провадження № 2-к/428/2/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Підгорної Я.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання Інспекції Міністерства з податків та зборів Республіки Білорусь по Речицькому району про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду Речицького району Гомельської області Республіки Білорусь в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита, -

ВСТАНОВИВ:

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшло звернення Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №1615/09.2-22/21Л від 20.01.2021, в якому із посиланням на Інструкцію про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54 із змінами та доповненнями, до суду переслано клопотання Інспекції Міністерства з податків та зборів Республіки Білорусь по Речицькому району про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду Речицького району Гомельської області Республіки Білорусь в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита в дохід держави в сумі 179 руб. 07 коп.

28.01.2021 в порядку ч. 1 ст. 467 ЦПК України суд надіслав боржнику повідомлення про надходження вищевказаного клопотання і запропонував йому у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання. Лист суду було отримано боржником 01.02.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Станом на 02.03.2021 від боржника не надійшло жодних документів з приводу клопотання Інспекції Міністерства з податків та зборів Республіки Білорусь по Речицькому району про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду Речицького району Гомельської області Республіки Білорусь в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита.

Ухвалою суду від 02.03.2021 судове засідання для розгляду вищевказаного клопотання було призначено на 18 березня 2021 року о 09 год. 30 хв.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином. Заяв про перенесення часу розгляду клопотання від нього не надходило, про причини неявки ОСОБА_1 не повідомив.

Розглянувши матеріали клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення суду, суд встановив наступне.

Суд Речицького району Гомельської області Республіки Білорусь 13 травня 2020 року ухвалив рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 25 відсотків заробітку та іншого доходу, але не менше 50 відсотків бюджету прожиткового мінімуму в середньому на душу населення з працездатної особи, починаючи з 19 червня 2019 року до повноліття дитини, а також вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 державне мито в дохід держави в розмірі 179 рублів 07 копійок.

Інспекція Міністерства з податків та зборів Республіки Білорусь по Речицькому району звернулася до компетентного суду України з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання вищевказаного рішення суду на території України в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита в дохід держави в розмірі 179 рублів 07 копійок.

Згідно матеріалів, які додані до даного клопотання, вищевказане рішення суду набрало законної сили 29 травня 2020 року, на території Республіки Білорусь не виконувалося, громадянин ОСОБА_1 був своєчасно та в належній формі повідомлений про час та місце судового розгляду.

Факт своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду додатково підтверджується листами вказаної особи на адресу суду Республіки Білорусь, в яких ОСОБА_1 неодноразово просив відкласти розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 462 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ст. 463 ЦПК рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 468 ЦПК клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 Конвенції про правову допомогу і правової відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 (далі Конвенція) клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Згідно із ч. 2 ст. 54 вищевказаної Конвенції клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Статтею 55 Конвенції встановлено, що у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо:

а) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої винесене рішення, воно не набуло законної сили або не підлягає виконанню, за винятком випадків, коли рішення підлягає виконанню до набуття законної сили;

б) відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду;

в) у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і по тій же підставі на території Договірної Сторони, де повинно бути визнане і виконане рішення, було вже раніше винесене рішення, що вступило в законну силу, або мається визнане рішення суду третьої держави, або якщо установою цієї Договірної Сторони було раніше порушено провадження по даній справі;

г) відповідно до положень цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинно бути визнане і виконане, справа відноситься до виняткової компетенції її установи;

д) відсутній документ, що підтверджує угоду сторін у справі договірної підсудності;

е) минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Згідно із статтею 403 Цивільного процесуального кодексу Республіки Білорусь апеляційна скарга та (або) апеляційний протест на рішення суду першої інстанції відповідно подаються та (або) вносяться в п`ятнадцятиденний строк з дня ухвалення рішення або вручення особі, яка має право на апеляційне оскарження (опротестування), на її вимогу рішення з мотивувальною частиною.

Відповідно до статті 317 вищевказаного Кодексу рішення суду вступає у законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження та опротестування, якщо воно не було оскаржено або опротестовано.

Згідно із ч. 1 ст. 470 ЦПК на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 261 ЦПК ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом.

З вищенаведених письмових доказів вбачається, що відповідно до законодавства Республіки Білорусь, рішення компетентного суду про стягнення аліментів набуло законної сили.

Відповідач не прийняв участі в процесі, хоча йому вручалися та направлялися виклики до суду і він реагував на ці виклики шляхом звернення до суду із електронними листами щодо відкладення розгляду справи.

До суду не було надано доказів того, що у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і по тій же підставі на території України було вже раніше винесене рішення, що вступило в законну силу.

Розгляд справ про стягнення аліментів відповідно до законодавства України та Конвенції не відноситься до виняткової компетенції судів України. Термін давності примусового виконання, передбачений законодавством України, в даному випадку не минув.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в даному випадку відсутні, у зв`язку із чим відповідне клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.8 ст. 467 ЦПК України, оскільки в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали, тобто, станом на 18.03.2021 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 247, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Інспекції Міністерства з податків та зборів Республіки Білорусь по Речицькому району про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення суду Речицького району Гомельської області Республіки Білорусь в частині стягнення з ОСОБА_1 державного мита задовольнити.

Визнати на території України та надати дозвіл на примусове виконання рішення суду Речицького району Гомельської області Республіки Білорусь від 13 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) державного мита в дохід держави (Республіки Беларусь) в розмірі 179 рублів 07 копійок, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 18 березня 2021 року в гривневому еквіваленті становить 1904 (одна тисяча дев`ятсот чотири) грн. 34 коп.

На підставі рішення іноземного суду та ухвали про його визнання та надання дозволу на його примусове виконання, після набрання нею законної сили, видати виконавчий лист, який пред`явити для виконання в порядку, встановленому законом.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Т. В. Шубочкіна