Справа №573/1155/21
Номер провадження 4-с/573/2/21

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Малікова А.А., у якій він просить суд зобов`язати державного виконавця скасувати арешт, накладений на все майно, мотивуючи свої вимоги тим, що за судовим наказом було накладено арешт на все його майно. На даний час заборгованість зі сплати аліментів відсутня, однак державний виконавець відмовляється від зняття арешту. Тому ОСОБА_1 звернувся до суду і просить визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов`язати останнього зняти арешт з його майна.

27 липня 2021 року ОСОБА_1 направив заяву про поновлення строку звернення із скаргою до суду (а. с. 43-45).

03 серпня 2021 року від державного виконавця Зарічного ВДВС у м. Суми ПН-СХ МУМЮ (м. Суми) Малікова А.А. надійшов відзив на скаргу, у якій виконавець заперечує проти задоволення скарги ОСОБА_1 (а. с. 58-62).

ОСОБА_1 у судовому засіданні скагу підтримав, просив її задовольнити.

Представник Зарічного ВДВС у м. Суми ПН-СХ МУМЮ (м. Суми) Маліков А.А. у судове засідання не прибув, направив відзив на скаргу, у задоволенні якої просив відмовити, оскільки підставою для зняття арешту у виконавчому провадженні про стягнення періодичних платежів є погашення заборгованості, якщо є можливість забезпечення виконання рішення по аліментах в інший спосіб. Однак такої можливості у боржника немає, оскільки майно та кошти в нього відсутні, боржник не працює, аліменти сплачує нерегулярно. Судове засідання просить провести без його участі.

Заслухавши скаржника, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Судом встановлено, що постановою ВП №55458409 державного виконавця Зарічного ВДВС міста Суми ГТУЮ у Сумській області Гладенко Я.Ю. від 04 січня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №573/2222/17, виданого Білопільським районним судом Сумської області 30 листопада 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття (а. с. 7).

Постановою ВП №55458409 від 10 січня 2020 року вказане виконавче провадження прийнято державним виконавцем Зарічного ВДВС у м. Суми ПН-СХ МУМЮ (м. Суми) Маліковим А.А. (а. с. 8).

Постановами державного виконавця від 21 серпня 2020 року встановлені тимчасові обмеження боржнику та накладено арешт на його майно; постановою від 31 серпня 2020 року накладено арешт на кошти боржника (а. с. 9-14).

Постановами державного виконавця Малікова А.А. від 01 жовтня 2020 року, у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, скасовано тимчасові обмеження та заходи примусового виконання щодо ОСОБА_1 , виключено відомості про нього з Єдиного реєстру боржників (а. с. 15-18).

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01 червня 2021 року заборгованість щодо сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня, переплата становить 0,76 грн (а. с. 19).

Листом начальника Зарічного ВДВС у м. Суми ПН-СХ МУМЮ (м. Суми) від 02 липня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність правових підстав про зняття арешту з його майна (а. с. 20-21, 47-47).

З матеріалами вказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 ознайомився 06 липня 2021 року (а. с. 46).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі- Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, ОСОБА_1 посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, вказує на наявність підстав для зняття арешту з належного йому майна.

Частиною другою статті 71 Закону №1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статті 48, 56 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону №1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону №1404-VIII передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до зазначеної норми підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За змістом цієї норми права таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (ч. 1 ст. 18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №336/61690/17 (провадження №61-29992св18), від 22 квітня 2021 року у справі №742/819/20 (провадження №61-565св21), від 28 квітня 2021 року у справі №577/4889/19 (провадження №61-5670св20), 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16-ц (провадження №61-473св21).

З матеріалів справи вбачається, що боржник не отримує жодних доходів (заробітної плати, пенсії тощо), не має рахунків в банківських установах, доказів наявності в нього щомісячного доходу, грошових коштів, достатніх для виконання рішення суду про сплату аліментів ним ні державному виконавцеві, ні суду надано не було.

Також суд зазначає, що боржник не зазначив у скарзі, яке має майно і яким чином постанова виконавця про накладення на нього арешту порушує його права та законні інтереси.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що має мотоцикл та легковий автомобіль і постанова виконавця перешкоджає йому належним чином володіти цим майном, бо він не може їх продати.

Але суд зазначає, що у виконавчому провадженні відсутня інформація про наявність у ОСОБА_1 транспортних засобів.

Суду доказів на підтвердження наявності у скаржника транспортних засобів він також не надав.

Отже, виконавець за правилами ст. 59 Закону №1404-VIII позбавлений повноважень зняти арешт, накладений постановою від 21 серпня 2020 року, оскільки скаржником не наведено та не доведено належними та допустимими доказами підстав для такого рішення, визначених у вичерпному переліку ч. 4 ст. 59 Закону№1404-VIII.

Крім цього, сама по собі сплата у певний період скаржником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону№1404-VIII, а розрахунок боргу та копії платіжних доручень свідчать про неперіодичність сплати аліментів ОСОБА_1 та систематичне виникнення заборгованості.

Під час розгляду скарги судом не встановлено порушень державним виконавцем вимог закону, а тому скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою і у її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та скасування арешту на майно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя