Справа № 643/2267/21
Провадження № 2/643/2843/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2021р. м.Харків

Московський районий суд міста Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Ускової Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення у володіння та користування житлової кімнати та визначення порядку користування квартирою, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у його володіння та користування житлову кімнату № 2 площею 16,2 кв.м. та балкон площею 2,8 кв.м., у володіння та користування відповідача ОСОБА_2 житлову кімнату № 3 площею 11.9 кв.м., комору площею 2,7 кв.м. та балкон 1,8 кв.м., а у володіння та користування відповідача ОСОБА_3 житлову кімнату № 4 площею 12,9 кв.м.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Смілянський Я.Г. позов підтримав та надав пояснення, відповідно до обставин, викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федосенко Н.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач ніколи не був обмежений у праві користування спірною квартирою, так як має ключі від вхідних дверей, але він проживає в іншому місті з часу розлучення з ОСОБА_2 , що вже триває понад 26 років, а квартирою ніхто із сторін на даний час не користується. Жодних перешкод у праві користування спірною квартирою позивачу ніхто з відповідачів не чинить. ОСОБА_2 вживала спроби найти певного порозуміння та пропонувала продати квартиру, враховуючи що з 1995 року позивач не цікавився квартирою, не утримував її, не сплачував витрати на оплату комунальних послуг, але позивач під час попередніх домовленостей з покупцем та укладення договору завдатку відмовився продавати належну йому частку і в подальшому висловив через сина вимогу про придбання йому однокімнатної ізольованої квартири до продажу їх спільної квартири. Позивач просить виділити йому більшу із житлових кімнат, площею 16.2 кв.м., яка не відповідає його частці у праві власності, при тому, що він не є добросовісним власником, так як тривалий час ігнорує свої обов`язки власника утримувати майно, чим порушує права інших співвласників.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позов не надала.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Предметом спору є трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить сторонам по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Московського районного суду м.Харкова від 18.08.2011 р. визначені частки у праві власності на квартиру, визнано право власності по 1/3 частині за кожним із співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та припинено право спільної сумісної власності на квартиру.

Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_2 має загальну площу 67,4 квадратних метри, складається з трьох житлових кімнат площею 41 кв.м., з яких: житлова кімната площею 16,2 кв.м. має балкон 2,8 кв.м., житлова кімната площею 11.9 кв.м. має балкон 1,8 кв.м., житлова кімната площею 12,9 кв.м., а також має коридор - 9,8 кв.м, ванну кімнату площею 1,9 кв.м., санвузол площею 0,9 кв.м., кухню 6.5 кв.м. та комору 2,7 кв.м.

Ідеальна доля у житловій площі кожного із співвласників спірної квартири становить 13,66 кв. м.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що частка жилої площі, що припадає на частку позивача у праві власності не відповідає розміру житлового приміщення кімнати площею 16,2 кв.м, яку він просить виділити йому у користування, а тому виділення цієї кімнати позивачу суттєво порушить житлові права відповідачів, так як на їх частку залишаються кімнати значно меншої житлової площі.

При цьому суд приймає до уваги, що як встановлено в судовому засіданні жодна із сторін не проживає та не користується спірними приміщеннями, що було підтверджено в судовому засіданні їх представниками, як позивач так і відповідачі мають у своєму користуванні інші житлові приміщення, жодного доказу на підтвердження перешкод у проживанні будь-якій із сторін в спірній квартирі суду не надано, то відповідно не встановлено судом, що права чи інтереси позивача невизнані, порушені або оспорювані та потребують захисту або відновлення у спосіб обраний позивачем.

Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом цих прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 5 та 11 ЦПК України суд здійснюючи правосуддя, захищає права та інтереси фізичних осіб та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, застосовуючи принцип пропорційності.

Таким чином, при захисті інтересів та прав позивача суд не може допускати порушення прав чи інтересів будь-яких інших учасників цивільних правовідносин, а відповідно до принципу змагальності сторін, який закріплений в положеннях ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами. В зв`язку з чим, суд пропонує сторонам, як співвласникам домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, як то закріплено державою у положеннях ст. 358 ЦК України, так як із встановлених обставин вбачається, що сторони не вичерпали всіх шляхів мирного врегулювання спору.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10- 13, 76-81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , РНОКПП не відомий, адреса мешкання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Я.М. Горбунова