Справа № 202/1903/21
Провадження № 2-о/202/67/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді: Бєсєди Г.В.

за участю секретаря: Голобородько О.М.

представника заявника: Меюс Я.С.

заінтересованої особи: ОСОБА_1

представника заінтересованої особи: Кисіль А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу обмежувального припису.

Вимоги заявник ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що її колишній чоловік систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство, а саме, психологічне насильство в розумінні ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_1 принижує честь, гідність, обмежує пересування, внаслідок постійного переслідування, застосовує фізичну силу, демонструє неприязнь до неї, поширює неправдиву інформацію, ображає нецензурними словами, погрожує відібрати дитину, наслідком чого завдається шкода її психологічному здоров`ю та психологічному здоров`ю її дитини. Наголошувала, що зверталася до поліції відносно ОСОБА_1 та за її заявами було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 500 м до місця проживання постраждалої ОСОБА_2 з донькою за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 500 м до місця роботи постраждалої ОСОБА_2 ; заборонити ОСОБА_1 наближатися до постраждалої ОСОБА_2 з донькою на відстань ближче 500 м до місця знаходження дитячого садочку ДНЗ 219: м. Дніпро, пр. П.Калнишевського, 13а; заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; обмежити спілкування кривдника ОСОБА_1 із донькою ОСОБА_3 .

В судове засідання з`явився представник ОСОБА_2 , обставини викладені в заяві підтримала та просила задовольнити заяву. Наголошувала, що дії відповідача щодо переслідування заявника, спричинення ним дій психічного насильства, порушують її звичайне життя та негативно впливають на психічний стан її дитини.

ОСОБА_1 та його представник заперечували проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису. ОСОБА_1 пояснив, що з лютого 2020 року не проживає разом із заявником та звертався він до ОСОБА_2 виключно з метою побачення із донькою - ОСОБА_3 . Зазначив, що не чинив психологічного насильства щодо ОСОБА_2 , натомість остання не дає бачитись з дитиною та вимагає грошові кошти за побачення з донькою, у зв`язку із чим він був вимушений звернутись до суду та органу опіки із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_3 . Зазначала, що ОСОБА_2 чинить перешкодити її сину та їй у спілкуванні з дитиною та наголошувала, що їй син не чинить психологічного чи будь-якого іншого насильства відносно ОСОБА_2 .

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 04.12.2020 року розірвано.

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 19.12.2017 року.

З лютого 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживають окремо та припинили сімейні відносини.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року по справі № 754/6995/19 зазначає, що суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкування батька з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною, та про усунення перешкод у спілкуванні дідуся і бабусі з онукою, що свідчить про наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 заявник аргументує вчиненням щодо неї психологічного насильства. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копії заяв до поліції про вчинення відносно неї домашнього насильства ОСОБА_1 , копії листів ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та проведення бесід профілактичного характеру.

Звернення заявника до органів поліції та складання органами поліції протоколів про адміністративне правопорушення не підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.01.2020 року по справі № 754/6995/19.

Встановивши, що у порушення вимог статті 81 ЦПК України заявник не надала належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї ОСОБА_1 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 на строк до шести місяців - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складено 05.04.2021 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда