ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/4844/21
Провадження № 22-ц/4820/1156/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/4844/21 за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року ( ОСОБА_2 повний текст судового рішення складено 24 травня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії та зобов`язання вчинити певні дії.
Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 зазначав, що він проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 (надалі в/ч НОМЕР_2 ) (на цей час - військова частина НОМЕР_1 ) у військовому званні «старший прапорщик» і під час проходження військової служби він безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, у зв`язку із чим набув статусу учасника бойових дій. Наказом командира в/ч НОМЕР_2 №223 від 25.09.2018 його звільнено з військової служби у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і з 25.09.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Івано-Франківського ОВК Івано-Франківської області.
Позивач вказує, що за період військової служби він не забезпечувався постійним чи службовим житлом, грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення йому не виплачувалась.
ОСОБА_3 посилається на те, що житловою комісією в/ч НОМЕР_3 з 05.02.2004 його, як потребуючого поліпшення житлових умов, разом із членами сім`ї (дружиною) поставлено на квартирну чергу для отримання житла в загальному порядку, проте з підстав переведення для проходження подальшої військової служби до в/ч НОМЕР_2 , його з членами сім`ї поставлено на квартирний облік при в/ч НОМЕР_2 та включено в списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов з 05.04.2004. Вподальшому, у зв`язку із розірванням ним шлюбу та отриманням ним статусу учасника бойових дій, внесено зміни в списки загальної черги військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов щодо нього про склад сім`ї - одна особа та зараховано його в списки військовослужбовців, які мають право на першочергове отримання житла з 23.12.2016. І, як вказує позивач, 28.09.2018 його рішенням житлової комісії знято з квартирного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у зв`язку зі звільненням з військової служби за контрактом в запас за підставами, не зазначеними в абзаці 1 пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилим приміщення.
Позивач вважає що, оскільки його вислуга на військовій службі складає більше 20 років, він перебував на квартирному обліку з 2004 року і знятий у зв`язку із звільненням з військової служби в запас по закінченню строку контракту, тому відсутні правові підстави для зняття його з квартирного обліку.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_2 (на теперішній час в/ч НОМЕР_1 ), що оформлене п. 2.3 протоколу № 150 від 28.09.2018 та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов в/ч НОМЕР_1 зі збереженням попереднього часу перебування на обліку: в загальній черзі з 05.02.2004, в першочерговій черзі з 23.12.2016.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 (на даний час НОМЕР_1 ), що оформлене п.2.3 протоколу №150 від 28.09.2018 про зняття ОСОБА_3 з квартирного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_3 на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 зі збереженням попереднього часу перебування на обліку: в загальній черзі з 05.02.2004, в першочерговій черзі з 23.12.2016. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із цим рішенням суду, в/ч НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011-XII) визначено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку громадян та які потребують поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Таку ж норму викладено в п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому Кабінетом Міністрів України №1081 від 03.08.2006. Апелянт вказує, що оскільки ОСОБА_3 звільнено з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту, тому ця підстава звільнення з військової служби відповідно до вищенаведених нормативних актів позбавляє звільненого військовослужбовця права залишитися на квартирному обліку, однак суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не взяв до уваги цих тверджень, в результаті чого виніс незаконне рішення про задоволення позову.
Зважаючи на викладене, в/ч НОМЕР_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .
Відзив на апеляційну скаргу від учасника справи не надходив.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач та представник відповідача до суду не з`явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване рішення відповідає вказаним нормам закону.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з витягу з пункту 4 особової справи старшого прапорщика ОСОБА_3 останній 10.12.1997 був призваний на строкову військову службу Татарбунарським РВК Одеської області (а.с.10).

Згідно наказу командира Західного ОК №76-ПМ від 01.10.2004 ОСОБА_3 з 01.10.2004 по 25.09.2018 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_2 (на цей час в/ч НОМЕР_1 ) (а.с.10).

Відповідно до п.7 протоколу №2 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_3 від 09.02.2004, ОСОБА_3 разом із членами його сім`ї (дружиною) з 05.02.2004 поставлено на квартирний облік в/ч НОМЕР_3 для отримання житла в загальному порядку (а.с.14).

11.11.2004 ОСОБА_3 подав рапорт командиру в/ч НОМЕР_2 про зарахування його на квартирний облік в військовій частині з сім`єю з 2 осіб (а.с.15).

23.12.2016 позивачем подано рапорт командиру в/ч НОМЕР_2 , голові житлової комісії в/ч НОМЕР_2 про внесення змін до його особової справи у зв`язку із розлученням та отримання УБД (а.с.18).

Відповідно до витягу з протоколу № 112 засідання житлової комісії та командування військової частини НОМЕР_2 від 23.12.2016, на підставі рапорту ОСОБА_3 постановлено внести зміни в списки загальної черги військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов щодо нього зі складом сім`ї 1 (одна) особа у зв`язку із розлученням та зараховано ОСОБА_3 в списки військовослужбовців, які мають право на першочергове отримання житла з 23.12.2016 у зв`язку із отриманням статусу учасника бойових дій (а.с.19).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №223 від 25.09.2018 ОСОБА_3 , командира господарчого взводу роти забезпечення, звільненого наказом командира 8 окремого полку спеціального призначення від 25.09.2018 № 126-РС з військової служби у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини 5 статті 26 (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 25.09.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Івано-Франківського ОВК Івано-Франківської області. Згідно вказаного наказу йому також виплачено грошову допомогу по звільненню за 20 календарних років військової служби, а також інші належні до виплати при звільненні суми (а.с.12).

Згідно п. 2.3 витягу з протоколу № 150 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 28.09.2018 ОСОБА_3 знято з квартирного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов у зв`язку зі звільненням з військової служби за контрактом в запас за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями. Календарна вислуга - 20 років (а.с.20).

ОСОБА_3 має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 (а.с.22).

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Відповідно до пункту 24 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 (далі - Порядок) військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Згідно частин 8-9 статті 12 Закону № 2011-XII (в редакції на момент звільнення позивача з військової служби) військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи абзацу першого частини дев`ятої статті 12 Закону № 2011-XII закріплені в пункті 29 Порядку.

При цьому дія пункту 9 статті 12 Закону № 2011-XII безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Пунктом 30 Порядку передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та члени їх сімей мають право на отримання житла, а, отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до пункту 2.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (тут і далі діючої на момент звільнення позивача з військової служби) (надалі Інструкція) військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

Згідно з пунктом 2.17, 2.18 Інструкції військовослужбовці, зараховані на квартирний облік після набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", які мають вислугу на військовій службі менше ніж 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу, залишаються на цьому обліку до отримання жилого приміщення для постійного проживання.

Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК Української РСР визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до пункту 2.18 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з п. 4 наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, за військовослужбовцями та членами їх сімей в тому числі звільненими з військової служби в запас або відставку, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим наказом, зберігається дата зарахування на облік для забезпечення житлом для постійного проживання (за результатами інвентаризації облікових справ); рішення житлових комісій військових частин, об`єднаних житлових комісій, які були прийняті до набрання чинності цим наказом, реалізуються із урахуванням вимог вищезазначеної Інструкції.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Із зазначених норм закону вбачається, що у словосполученні «звільнення з військової служби у запас або у відставку за віком, станом здоров`я», що міститься у пункті 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», такі умови як вік і стан здоров`я, відносяться виключно до поняття «звільнення у відставку», як варіанту (способу) звільнення з військової служби, і жодним чином не відноситься до поняття «звільнення у запас».

Така юридична визначеність зазначених понять підтверджується висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 359/2295/17.

Постановляючи оскаржуване рішення та встановивши, що на час звільнення з військової служби ОСОБА_3 мав стаж військової служби понад 20 років та був зарахований на квартирний облік до списку першочергового забезпечення житлом як учасник бойових дій, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зняття позивача з квартирного обліку і правильно вважав, що право ОСОБА_3 підлягає поновленню. А тому наявні підстави для скасування рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_2 (на даний час в/ч НОМЕР_1 ), що оформлене п.2.3 протоколу №150 від 28.09.2018 і наявні законні підстави для зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_3 на квартирному обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов в/ч НОМЕР_1 зі збереженням попереднього часу перебування на обліку: в загальній черзі з 05.02.2004, в першочерговій черзі з 23.12.2016.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що оскільки ОСОБА_3 звільнено з військової служби в запас у зв`язку з закінченням строку контракту, тому ця підстава звільнення відповідно до п. 9 ст. 12 Закону № 2011-XII та п. 29 Порядку позбавляє звільненого військовослужбовця права залишатися на квартирному обліку, є безпідставними.

Адже зазначена позиція відповідача була предметом дослідження суду першої інстанції і суд в мотивувальній частині виклав підстави відхилення такої позиції.

Так, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

В силу положень частини дев`ятої статті 12 Закону № 2011-XII (в редакції на час постановлення позивача на квартирний облік) офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби, що мають вислугу не менше 20 років, при звільненні з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням чисельності або штату військовослужбовців, а також військовослужбовці, які стали інвалідами I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули чи померли або пропали безвісти під час проходження служби, мають право на безплатне одержання в особисту власність жилого приміщення, яке вони займають в будинках державного житлового фонду. Офіцери, прапорщики, мічмани і військовослужбовці надстрокової служби мають право на першочергове одержання жилих приміщень на підставах, встановлених Житловим кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються у порядку черговості (стаття 43 ЖК Української PCP).

Аналогічні приписи абзацу першого частини дев`ятої статті 12 Закону № 2011-XII закріплені в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Дія частини дев`ятої статті 12 Закону № 2011-XII безпосередньо пов`язується із тим, з яких саме підстав військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) застосовує певні критерії до аналізу якості закону, зазначаючи, що 1) закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку (рішення у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року).

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження та забезпечення прав і свобод людини; забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004).

У рішенні у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний Союз» проти України» від 26 червня 2018 року (пункт 186) ЄСПЛ вказав, що принцип законності передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні (рішення у справі «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, пункти 109, 110). Аналогічно національне законодавство має надавати засіб юридичного захисту від свавільного втручання державних органів влади у права, захищені Конвенцією (рішення у справі «Хасан і Чауш проти Болгарії» від 26 жовтня 2000 року, пункт 84).

Апеляційний суд зазначає, що положення Закону № 2011-XII (у редакції на час постановлення позивача на квартирний облік) є чіткими і надавали можливість ОСОБА_3 передбачати отримання житла відповідно до Закону.

Згідно зі статтею 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зміна редакції частини дев`ятої статті 12 Закону № 2011-XII не може бути підставою зняття позивача квартирного обліку, оскільки нова редакція частини дев`ятої статті 12 Закону застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 29 червня 2021 року у справі №473/3528/18, що в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно з новою редакцією частини дев`ятої статті 12 Закону № 2011-XII в системному аналізі з положеннями Порядку у в/ч НОМЕР_2 (нині в/ч НОМЕР_1 ) були відсутні правові підстави для зняття позивача з квартирного обліку.

Оскільки вислуга позивача на військовій службі складає більше ніж 20 років, а саме 20 років 9 місяців 13 днів, останній перебував на квартирному обліку з 2004 року і знятий з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (закінчення строку контракту), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для зняття ОСОБА_3 з квартирного обліку у військовій частині.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 25 березня 2019 року у справі № 359/2295/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 748/122/20 .

Також вищезазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц, відповідно до якого Велика Палата з урахуванням встановлених обставин справи витлумачила частину дев`яту статті 12 Закону, пункт 3.13 Інструкції, пункт 29 Порядку та дійшла висновку про правомірність зняття позивача, як колишнього військовослужбовця та членів його сім`ї з квартирного обліку після звільнення у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, оскільки він мав вислугу на військовій службі менше 20 років.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.ч. 1- 2 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 серпня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай