П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року м. Київ

справа № 357/12728/19

провадження № 22-ц/824/262/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Арсенал Страхування»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року у складі судді Цукурова В.П., повний текст складений 28.10.2020 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 червня 2015 року водій ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом автомобіля «TOYOTARAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та знаходячись неподалік будинку №191-а по вул. Таращанська в м. Біла Церква Київської області в порушення вимог Правил дорожнього руху України проявив бездіяльність, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед початком руху та виконанням маневру розвороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам, розпочав виконувати маневр розвороту в напрямку вул. Заярська, не надав дорогу автомобілю «FORD Sierra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався зі сторони с. Шкарівка, Білоцерківського району в напрямку вул. Заярська в м. Біла Церква, чим створив небезпеку для його руху. В результаті чого водій ОСОБА_4 , застосував екстрене гальмування та з метою уникнення власної загибелі чи каліцтва громадян, відвернув кермо керованого ним автомобіля вправо, виїхав на тротуар та скоїв наїзд на ОСОБА_1

22 травня 2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайнного суду Київської області ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов було залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися з ним в порядку цивільного судочинства.

На момент скоєння ДТП діяв поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №4786277, строк дії з 27 листопада 2014 року по 26 листопада 2015 року включно, укладений з власником автомобіля «TOYOTARAV4» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження в результаті яких отримала 3-ю групу інвалідності з 19 квітня 2016 року, загального захворювання, довічно. Позивачу протипоказана праця зі значними фізичними навантаженнями та тривалою ходою, внаслідок ДТП їй спричинені тривалі фізичні та моральні страждання, що виразилося в нестерпному фізичному болю, душевних переживаннях, страхах, перенесеної операції та довготривалому стаціонарному лікування, яке вона продовжує і по теперішній час.

Оскільки Позивач не може повноцінно користуватися всіма благами життя, вона була вимушена звернутися до суду та просила стягнути з відповідача понесені витрати на лікування в розмірі 18 062,44 грн., шкоду пов`язану із тимчасовою втратою працездатністю в розмірі 13 906,60 грн., шкоду пов`язану із стійкою втратою працездатності в розмірі 14 616,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 329,00 грн., а всього - 48 914,04 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивач в порушення вимог ст.ст.33, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування лише 01 липня 2019 року. Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, в тому числі, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Отже, є всі підстави для відмови як у виплаті страхового відшкодування так і у задоволенні позовних вимог до страховика, оскільки позивач звернулася із вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, з пропуском 3-х річного строку, який обчислюється з моменту настання події. Щодо розрахунку витрат на лікування зазначив, що не всі надані позивачем документи є належними доказами понесених ним витрат на лікування, оскільки необхідність витрат має бути підтверджена документально відповідним медичним закладом охорони здоров`я, вони мають бути в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Не всі витрати відносяться до витрат, пов`язаних з лікуванням травм, отриманих внаслідок ДТП 19 червня 2015 року, є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Отже на підставі викладених обставин відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 витрати на лікування в розмірі 14 666,79 грн., відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 13 906,60 грн., відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності в розмірі 14 616,00 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 329 грн., а всього стягнуто - 45 518,39 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд не застосував до спірних правовідносин ст. ст. 22, 35, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та помилково встановив, що у Законі прямо не передбачено досудового порядку урегулювання спору.

Разом з тим, рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у його виплаті може бути прийнято страховиком лише на підставі звернення потерпілої особи із заявою на виплату страхового відшкодування.

Таким чином, апелянт вважає, що не міг порушити права позивача, оскільки вона сама не зверталась до страховика у строки і в порядку передбаченому Законом з метою отримання страхового відшкодування.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивач до моменту настання ДТП уже була непрацездатною, непрацюючою та не втрачала доходу, тому, на думку ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», відсутні підстави для виплати страхового відшкодування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Також суд проігнорував, що розрахунок розміру відшкодування необхідно здійснювати виходячи із підтвердженої закладом охорони здоров`я кількості днів (часу) непрацездатності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, вважає її безпідставною, а рішення суду першої інстанції повним, всебічним, об`єктивним та законним, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивач зазначає, що у Законі № 1961-ІVпрямо не передбачено досудовий порядок урегулювання спору.

Отже, на підставі викладеного, просила апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 червня 2015 року сталася ДТП за участю ОСОБА_3 , який керував транспортним засобом «TOYOTA RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу «FORD Sierra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , в результаті якої останній виїхав на тротуар та скоїв наїзд на позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2016 року ОСОБА_1 визнано цивільним позивачем та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» цивільним відповідачем у кримінальному провадженні 35/7118/16-к (а.с.118).

Ухвалою Білоцерківського міськрайнного суду Київської області від 22 травня 2019 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а цивільний позов було залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися з ним в порядку цивільного судочинства (а.с.7).

На момент скоєння ДТП діяв поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №4786277, строк дії з 27 листопада 2014 року по 26 листопада 2015 року включно, укладений з власником автомобіля «TOYOTARAV4» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с.8).

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження в результаті яких, в подальшому отримала 3-ю групу інвалідності з 19 квітня 2016 року, загального захворювання, довічно, що підтверджується довідкою МСЕК АВ №0517771, виданою 20 квітня 2016 року та випискою з історії хвороби № 3293, № 7171, № 10724, медичною карткою амбулаторного хворого № 37499 від 13 серпня 2015 року, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, копією індивідуальної програми реабілітації інваліда № 600 від 20 квітня 2016 року (а.с. 15, 16, 17, 18, 19-20, 22, 23-26).

04 липня 2019 року позивач звернулась до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 19 червня 2015 року (а.с.80-85).

20 вересня 2019 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування згідно з пп.37.1.4. п.37.1. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.13).

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

За загальним правилом відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, проводиться особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, ордени тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1178 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У відповідності до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами п. 22.1 ст. 22 та ст. 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Частинами 1, 2 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Таким чином, встановивши, що цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля застрахована, при цьому попереднє звернення позивача до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим, згідно вимог діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 документально підтверджених витрат на лікування в розмірі 14 666,79 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 329 грн.

Разом з тим, розглядаючи вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на її користь 13 906,60 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та 14 616 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, місцевий суд дійшов помилкового висновку про їх задоволення, оскільки позивач з 01 квітня 2002 року (а.с. 85) є пенсіонером за віком, тому до моменту настання ДТП вже була непрацюючою та відповідно не втрачала доходу.

Згідно із ч.2, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає лише частковому задоволенню.

Так, рішення суду в частині стягнення витрат на лікування в розмірі 14 666,79 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 329 грн. належить залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам справи і доведене позивачем належними, допустимими та достатніми доказами.

Однак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 13 906,60 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та 14 616 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності підлягає скасуванню з вище наведених у цьому судовому рішенні підстав.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року скасувати в частині стягнення зПриватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 13 906,60 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та 14 616 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності та постановити в цій частині нове рішення про відмову у позові, в решті рішення, зокрема, в частині стягнення витрат на лікування в розмірі 14 666,79 грн. та 2 329 грн. на відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року в частині судового збору, який підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» в дохід держави у сумі 768,40 грн. змінити, зменшивши його до 19,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: