Справа 206/5321/20
Провадження 2/206/236/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Адміністрація Самарського району Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтувавши останній тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та на підставі договору про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на праві приватної власності належить 3/4 будинку АДРЕСА_1 . Згідно з домовою книгою для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: донька позивача - ОСОБА_2 , онука позивача - ОСОБА_3 , онук позивача - ОСОБА_4 , які не проживають в житловому приміщенні з 2014 року, про що складено акт про непроживання від 23 листопада 2020 року підписаний сусідами позивача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також затвердженого головою квартального комітету №21 ОСОБА_12. Відповідачі не проживають у зазначеному будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком вони не цікавляться. Реєстрація відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування власним майном. З 2014 року родина ОСОБА_2 проживає за кордоном і не має наміру повертатися до України для постійного проживання.

Таким чином, оскільки ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 тривалий час, понад один рік без поважної причини відсутні за місцем реєстрації, не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового приміщення, ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12 січня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, 06 серпня 2021 року представник позивача ОСОБА_6 звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні, що відбулось 02 лютого 2021 року ОСОБА_1 пояснила, що відповідачі виїхали з країни і більше 6-ти років проживають в Канаді, повертатися до України не мають наміру.

Відповідачі в судове засіданні не з`явились, водночас із цим 23 лютого 2021 року на електронну адресу суду надійшли заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання позовних вимог, в яких зазначено, що вони дійсно не мешкають в будинку ОСОБА_1 з 2014 року і наміру повертатися туди не мають.

Представник третьої особи Адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, 02 липня 2021 року до суду надійшла заява останнього про те, що він не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 грудня 2017 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_11 , спадщина складається з 45/100 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1 (а. с. 49).

За договором про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності від 05 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 сторони встановили, що частки у праві спільної часткової власності змінились та становлять: ОСОБА_1 - 3/4 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 ; ОСОБА_5 - 1/4 частини у праві спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 (а. с. 45-48).

23 листопада 2020 року мешканцями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено акт про те, що по АДРЕСА_1 відсутні члени сім`ї позивача, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які проживають за кордоном з 2014 року, який затверджено Головою квартального комітету №21 ОСОБА_12 (а. с. 37-38).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання в Україні здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини по справі, а також те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про поважність причин відсутності більше року відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за спірною адресою, визнання позову останніми, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .

Приходячи до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог суд бере до уваги, зокрема, те, що відповідач ОСОБА_4 є неповнолітнім, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , який виїхав ще у 2014 році, не мешкає у спірному житловому приміщенні, оскільки виїхав за кордон до Канади разом зі своєю матір`ю та сестрою.

Звертаючись до суду представник позивача визначила підстави пред`явлення нею позову та вважає, що ОСОБА_4 втратив право користування спірним житловим приміщення у зв`язку з тривалим не проживанням ним у спірному приміщенні більше року, посилаючись на положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, а також положення ст. 71, 72 та 107 ЖК УРСР.

За висновком органу опіки та піклування адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради № 7/11-174 від 08 червня 2021 року орган опіки та піклування вважає доцільним відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим приміщення.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Статтею 71 ЖК УРСР визначено умови відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням - не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для такого проживання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, учасниками справи визнана та обставина, що відповідач ОСОБА_4 у 2014 році виїхав за кордон до Канади разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_3 , що доводить факт відсутності ОСОБА_4 понад один рік у спірному житловому приміщенні. Водночас із цим, існують поважні причини не проживання ОСОБА_4 понад один рік у спірному житловому приміщенні, а саме те, що він наразі перебуває із матір`ю в Канаді.

Згідно з ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 16 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Суд не може вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків.

Враховуючи висновок органу опіки та піклування адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради № 7/11-174 від 08 червня 2021 року, а також відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що неповнолітній ОСОБА_4 набув права власності або право користування іншим житлом, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання неповнолітнього ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційного розподілу судового збору, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 560,47 гривень (задоволено позовні вимоги щодо визнання двох з трьох відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, тобто задоволено 2/3 позовних вимог; 840,80 грн.*66,66%/100% = 560,47 грн.)

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 , що є підставою для знаття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) витрати понесені зі сплати судового збору у розмірі 280,23 гривні з кожної.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук