Дата документу 18.08.2021 Справа № 318/2865/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №318/2865/17 Головуючий у 1-й інстанції: Васильченко В.В.
Провадження №22-ц/807/2264/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Кам`янсько - Дніпровської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Кам`янсько - Дніпровської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що постановою Камянсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 29 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження №63438171 за виконавчим листом, виданим Камянсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_1 таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком.Постанову про відкриття виконавчого провадження заявник отримав 08 листопада 2020 року.

Вважає, що дане виконавче провадження відкрито з порушенням норм діючого законодавства, у зв`язку з чим він звернувся зі скаргою на дії державного виконавця до начальника Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Крім того, заявник вважає, що є необхідність визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчі листи видаються для виконання рішень про визнання, зміну та припинення правовідносин. Копія таких рішень є підставою для їх реалізації компетентними державними органами шляхом реєстрації правового становища громадянина та його майна. Рішення про визнання і перетворення правовідносин не потребують примусового виконання виступають підставами для їх реалізації іншими способами, зокрема, реєстрацією компетентними органами держави встановлених судом правовідносин, що і було зроблено в даному випадку, тобто знято ОСОБА_1 з реєстраційного обліку місця проживання за вищезазначеною адресою ще в січні 2019 року.

Таким чином, не зупинення виконання за оскаржуваним виконавчим листом, який не передбачає жодного обов`язку ОСОБА_1 , призведе до наслідків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а саме накладення штрафу, тощо, що в подальшому завдасть йому як матеріальної шкоди, так і необхідності оскарження і цих постанов державного виконавця.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд:

Зупинити виконання виконавчого провадження №63438171 за виконавчим листом, виданим Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за адресю: АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресю: АДРЕСА_1 .

Визнати виконавчий лист по справі №318/2865/17, виданий 07 лютого 2019 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за адресю: АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресю: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2021 року та прийняти рішення по суті заявлених вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду від 16 травня 2018 року не потребує застосування примусових заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», не зобов`язує відповідача вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а тому відсутні підстави для його примусового виконання, а у суду взагалі не було підстав для видачі виконавчого листа на виконання зазначеного рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

ОСОБА_2 , третя особа Кам`янсько-Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення судової повістки до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності вищезазначених осіб, які не з`явились в судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, щозаявником та його представником не доведено з посиланням на належні, допустимі та достовірні докази існування підстав для визнання виконавчого листа №318/2865/17, виданого 07 лютого 2019 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області, таким, що не підлягає виконанню.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 16 травня 2018 року рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Суд вирішив, усунути перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

11 грудня 2018 року постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року у цій справі скасовано в частині стягнення судового збору та прийнято в цій частині нову постанову. Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

15 жовтня 2020 року постановою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року у нескасованій частині та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року залишено без змін.

Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області 07 лютого 2019 року видав виконавчий лист № 318/2865/17.

Державним виконавцем Камянсько - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) 29 жовтня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63438171 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_1 таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком (а.с. 36-38).

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 63438171 від 29 жовтня 2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) була направдена на адресу ОСОБА_1 29 жовтня 2020 року за № 17481/18.7-42в7 для відома та виконання ( а.с. 35).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби органи державної виконавчої служби дозволяли, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням пункту 1 статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (частина перша статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), передбачений розділом VI ЦПК України.

Згідно вимог статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною шостою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За змістом частини першої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вищезазначених норм Закону, державний виконавець зобов`язаний у строки, визначені Законом, здійснити перевірку виконання боржником рішення суду та в разі його невиконання, встановити за яких причин рішення суду не виконане. У випадку невиконання рішення суду боржником без поважних причин, державний виконавець постановою притягує боржника до відповідальності із встановленням строку виконання рішення суду.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом (стаття 36 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 27 жовтня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) із заявою про прийняття до розгляду виконавчого листа від 07 лютого 2019 року у справі № 318/2865/17 виданого Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області ( а.с. 32-35).

Державним виконавцем Кам`янсько - Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) 29 жовтня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63438171 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_1 таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком ( а.с. 36-38).

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 63438171 від 29 жовтня 2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) була направлена на адресу ОСОБА_1 29 жовтня 2020 року за № 17481/18.7-42в7 для відома та виконання ( а.с. 35).

29.10.2020 року за № 17496/18.7-42в7 на адресу ОСОБА_1 начальником відділу державної виконавчої служби Літвінішиним І.І. був направлений виклик для надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання ( а.с. 46-48).

Факт отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63438171 від 29 жовтня 2020 року та виклику підтверджується його поясненнями від 18 листопада 2020 року, які були адресовані начальнику Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Дніпро) ( а.с. 49-50).

Із пояснення ОСОБА_1 вбачається, що дане виконавче провадження було відкрито з порушенням норм діючого законодавства і він має намір оскаржити дії державного виконавця. При цьому, ОСОБА_1 не надав державному виконавцю доказів про добровільне виконання судового рішення, або іншою особою.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Водночас, доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 звертався до суду із скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року та прийняття з цього питання будь-якого рішення, матеріали справи не місять.

Згідно з вимогами частини другої статті 432 ЦПК України згідно з якими суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що на виконання рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16.05.2018 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа виконавчий комітет Кам`янсько -Дніпровської міської ради Запорізької області про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, було видано виконавчий лист №318/2865/17 від 07.02.2010 року про усунення перешкод в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , визнавши ОСОБА_1 , що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком. Доказів, які б свідчили про те, що виконавчий лист видано помилково та /або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, матеріали справи не містять, тому відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги, які фактично повторюють зміст скарги не спростовують висновків суду першої інстанції обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 не погоджуючись із рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької областівід 16 травня 2018 року оскаржував його в апеляційному та касаційному порядку, в апеляційні та касаційній скаргах ОСОБА_1 зазначав, що суди не взяли до уваги рішення ЄСПЛ, відповідно до яких проживання особи тривалий час у житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати за певною особою право проживати у вказаному житлі, і відповідно виключає можливість визнання особи такою, що втратила право користування вказаним житлом.

Тобто, зі змісту апеляційної та касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 вважає себе таким, що має законне право проживати у спірному житловому будинку.

Тільки постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області та постанова Запорізького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року залишена без змін.

27 жовтня 2020 року ОСОБА_4 , тобто після прийняття Верховним Судом постанови від 16 жовтня 2020 року, звернувся до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) про прийняття до розгляду виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження про примусове виконання судового рішення, що свідчить про те, що станом на 27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 не були усунуті перешкоди в користуванні спірним житловим будинком.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янсько - Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повну постанову складено 25 серпня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.