Справа № 694/1482/17
Провадження № 2/700/2/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Бабенка Р.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Ніколаєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №694/1482/17 провадження №2/700/2/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ та виділ у натурі частки у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про поділ та виділ у натурі частки у спільній сумісній власності.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору дарування нежитлової будівлі від 05.11.2003 року він є співвласником приміщення магазину № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником зазначеного приміщення є ОСОБА_2 . На даний час вони не можуть дійти згоди щодо розподілу приміщення, а тому змушений звернутися до суду із даним позовом. Просить постановити рішення про поділ по Ѕ частини та виділ в натурі частини приміщення магазину №2.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов про поділ та виділ в натурі частки у спільній сумісній власності, в якому зазначила, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2106222 від 27.11.2003 року, виданим Звенигородським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, власниками нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є вона та позивач ОСОБА_1 . 24.09.2017 року вона звернулася до відповідача із пропозицією здійснити розподіл вказаного нежилого приміщення у натурі за домовленістю між ними, уклавши договір про поділ нерухомого майна в письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням, на що позивач відповіді не надав, пропозицію проігнорував та звернувся з позовною заявою до суду про поділ та виділ у натурі частки у спільній сумісній власності, тоді як відповідно до вищевказаного витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно власники даного нежилого приміщення вже мають спільну часткову власність із визначенням часток кожного з них відповідно до вимог ст. 356 ЦК України. Якщо учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки) суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

У судовому засідання позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги та уточнили, що просять виділити в натурі позивачу приміщення за варіантом розподілу №2, відповідно до «своєї» частки.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, оскільки вважають запропонований варіант розподілу несправедливим, так як відповідачу пропонують виділити переважно підсобні приміщення, а позивач бажає отримати більш комерційно вигідніші приміщення. В той же час звертають увагу суду на наявність третього співвласника у спірному майні ОСОБА_3 . Зазначений факт підтверджується відомостями з державного реєстру прав на нерухоме майно від 26.01.2021, відповідно до якого у позивача його частка у спірному майні становить 47/100, у відповідача ОСОБА_2 47/100, у ОСОБА_3 3/50. Оскільки позивач просить виділити майно в натурі у позовній заяві вказує розмір частки Ѕ, висновок будівельно-технічної експертизи також наданий з врахуванням по Ѕ частці у позивача та відповідача, а вказана частка не відповідає відомостям з державного державного реєстру прав на нерухоме майно від 26.01.2021. Окрім цього, на думку представника відповідача експерт при виконанні експертизи допустив арифметичні помилки і відповідно запропоновані до розподілу варіанти не співвідносяться по площі до наявних у власності часток. Також не вирішеним залишається питання щодо земельної ділянки під спірним приміщенням.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору дарування нежилої будівлі від 05 листопада 2003 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли у дар від ОСОБА_4 приміщення магазину № НОМЕР_1 (два), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2106222 від 27.11.2003 року є співвласниками вищевказаного нежилого приміщення по Ѕ частці.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

В судовому засіданні встановлено, що власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 крім позивача та відповідача є третя особа ОСОБА_3 , частка якого становить 3/50, тоді як позивачу та відповідачу належить на праві власності по 47/100 вказаного нерухомого об`єкту. Вказаний факт підтверджується відомостями з державного реєстру прав на нерухоме майно від 26.01.2021 (а.с.86-87 т.3). Тоді як позивач у позовній заяві стверджує про право власності позивача у розмірі Ѕ частки.

Позивачем до позовної заяви долучено в якості доказу витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.11.2003р. за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с.7 т.1) Відповідно до вказаного Витягу власниками нежилого приміщення за цією адресою є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з розміром часток по Ѕ.

Проте, на день розгляду справи вказані відомості втратили свою актуальність та не відповідають відомостям з державного реєстру прав на нерухоме майно.

Висновок експерта за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи зроблений з розрахунку часток позивача та відповідача по Ѕ.

В судовому засіданні позивач та його представник не заперечували факту існування третього співвласника нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Суд звертав увагу позивача та його представника на необхідність уточнення розміру частки позивача ОСОБА_1 у спірному майні, оскільки під час розгляду справи виявлено розбіжність у розмірі частки позивача. Проте, позивач та його представник не конкретизували розмір належної позивачу частки, не вбачали необхідності залучення ОСОБА_3 як третьої особи у цій справі та вважали за можливе завершити з`ясування обставин у справі. Просили суд ухвалити рішення про виділ в натурі позивачу приміщеня за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до «своєї» частки.

З урахуванням вищевказаних обставин, та беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог, а сторони є вільними у обранні способу та засобів захисту свого порушеного права, суд дійшов переконання що позовні вимоги про виділення позивачу в натурі належної йому на праві спільної часткової власності нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає на необхідне судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору, виконання експертизи покласти на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 263-265, 272, 277-279 ЦПК України, на підставі ст. ст.ст.356, 364, 367, 373, 377 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ та виділ у натурі частки у спільній сумісній власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання до Лисянського районного суду Черкаської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 березня 2021 року.

Суддя Н. В. Бесараб