Справа № 682/639/21
Провадження № 2/682/407/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря судового засідання Придачук Г.Л., розглянувши в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання інформації, яка стосується споживача, що викладена у документах, недостовірною,

в с т а н о в и в:

25.03.2021 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання інформації, яка стосується споживача, що викладена у документах, недостовірною.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 вказує, що 20 серпня 2020 року вона поставила до відома Національний Банк України, який здійснює державне регулювання банків, щодо ситуації, яка виникла з АТ КБ «Приватбанк». Однак на дане звернення позивач отримала формальну відповідь. Не отримавши допомоги від позивача 08 вересня 2020 року позивач повторно звернулася до НБУ за допомогою в отриманні витягу з інформації, яка стосується ОСОБА_1 як споживача, оскільки АТ КБ «Приватбанк» позбавляє позивача права на отримання інформації, яка стосується її як споживача, її персональних даних, номера особового рахунку споживача, кількість спожитих комунальних послуг, та яка знаходиться в сторнованому банківському документі № 0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року. Даною квитанцією проводилась оплата за спожиті комунальні послуги, яка в подальшому була сторнована. На вказаний запит позивач отримала «формальну відписку», що: « в ході перевірки встановлено, що зазначений у зверненні платіж проведений іншим клієнтом з його ідентифікацією». Окрім того у відповіді від 22.10.2020 відповідач вказував, що запитувані документи стосуються проведених операцій стосовно третіх осіб та становлять банківську таємницю. Позивач вважає вказану у листах інформацію неправдивою, у зв`язку із чим і звернулася до суду та просить визнати протиправною бездіяльність НБУ у неналежному розгляді звернень ОСОБА_1 , що призвело до поширення у листах неправдивої, неточної інформації про споживача; визнати інформацію, зазначену у листах, недостовірною; зобов`язати НБУ відкликати листи, які містять недостовірну інформацію.

05.05.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Національного Банку України. Представник НБУ заперечує проти задоволення позову та вказує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Недоведеним та незрозумілим є факт визнання інформації у листах Національного банку України від 07.10.2020 та від 22.10.2020 недостовірною і такою, що порочить особисті немайнові права Позивача. Даними листами було надану чітку відповідь згідно норм діючого законодавства щодо звернення позивача. Яким чином така відповідь «порочить особисті немайнові права позивача» в позовній заяві є недоведеними твердженнями. Окрім того представник відповідача звертає увагу на те, що Національний банк не є обслуговуючим банком для фізичних і юридичних осіб, а також не збирає інформацію про рахунки клієнта, що відкриті в банківських установах, та іншу інформацію щодо персональних даних клієнтів.

07.05.2021 до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , в якій остання вказує, що відповідач не довів документально, що в сторнованій квитанції міститься інформація, яка не стосується її комунальних послуг, що в ній немає її персональних даних - прізвища, імені, по-батькові, адреси, номера особового рахунку як споживача тощо. Твердження відповідача про те, що факт розповсюдження відповідачем недостовірної інформації є відсутнім і не доведеним, на думку позивача, є голослівними та нічим не доведеними. Окрім того позивач вказує, у спірних листа відповідач письмово підтверджує, що звернення позивача розглядались, що проводилась певна перевірка, в результаті якої виявилось, що сторнована банківська квитанція стосується іншої особи, а не позивача. Позивач вказує, що відмова Приватбанку та Відповідача у наданні інформації з посиланням на те, що квитанція не стосується позивача, а також поширення неправдивої інформації про те, що квитанція не стосується позивача, зачіпає її особисті права, оскільки така інформація необхідна для подальшого захисту своїх прав та законних інтересів, як споживача - користувача електроенергії, щодо намагання провести оплату за використану електроенергію.

20.05.2021 представник НБУ подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказано, що спірні взаємовідносини виникли у позивача з АТ КБ «Приватбанк». НБУ у своїй відповіді звернув увагу на лист АТ КБ «ПриватБанк», який і проводив перевірку і який вказано у преамбулі листа». Тобто позивач перекручує фактичні обставини справи і наполягає на тому, що перевірка проведена саме відповідачем, що ані фактично, ані юридично не могло бути так, оскільки відповідач не є обслуговуючим банком для фізичних і юридичних осіб, а також не збирає інформацію про рахунку клієнта, що відкриті в банківських установах та іншу формацію щодо персональних даних клієнта.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась. Подала заяву, в якій розгляд справи просить проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні, проведеному 15.06.2021, заперечувала проти задоволення позову. Вказувала, що Національний банк України жодним чином не порушував права споживача ОСОБА_1 НБУ не проводив жодних перевірок за заявою ОСОБА_1 , а відповідь останній була надана на основі листа АТ КБ «Приватбанк», про що і зазначено у листі (банк у розумінні Приватбанк). Окрім того представник відповідача зауважила, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту, оскільки інформація в листах не була жодним чином розповсюджена. В подальшому від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні у якості свідка за клопотанням ОСОБА_1 була допитана її донька ОСОБА_2 , яка повідомила наступні обставини. В липні 2017 року ОСОБА_1 за її кошти доручила ОСОБА_2 оплатити комунальні послуги за розрахунковою книжкою. Частину коштів ОСОБА_2 оплатила готівкою, а частину з власної картки Приватбанку. Касир надала ОСОБА_2 квитанцію, яку остання занесла ОСОБА_1 , яка також перебувала в приміщенні банку, для підпису. Після цього, коли на квитанції вже стояв підпис ОСОБА_1 , ОСОБА_2 побачила, що касиром було неправильно внесені покази лічильника, у зв`язку із чим вона попросила сторнувати квитанцію. Одну сторновану квитанцію касир повернула ОСОБА_2 , а інші - ні. ОСОБА_2 попросила повернути сплачені кошти, які касиром в подальшому були переведені на її картку. В сторнованій квитанції наявний підпис ОСОБА_1 та її персональні дані. ОСОБА_1 зверталася до Приватбанку із запитом щодо отримання інформації, яка розміщена на даній квитанції, одна банком було відмолено у зв`язку із тим, що квитанція стосується іншої особи. Після цього ОСОБА_1 звернулася за допомогою до НБУ, однак від відповідача по справі надходили формальні відписки про те, що за результатами перевірки встановлено, що квитанція стосується третьої особи, а не ОСОБА_1 . Таку інформацію ОСОБА_1 вважала недостовірною, оскільки квитанція стосувалася її як споживача, а саме оплати комунальних послуг.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Національного Банку України із заявою про отримання інформації, яка стосується особи, а саме просила видати їй як споживачу витяг із сторнованого банківського документу Славутського відділення Хмельницької філії «Приватбанк» за №0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року, яка містить персональні дані позивача та дані, що стосуються її особисто, зокрема, рахунок споживача, адреса реєстрації тощо (а.с. 10).

08 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до НБУ із заявою, зі змісту якої слідує, що АТ КБ «Приватбанк» позбавляє позивача права на отримання інформації, яка стосується її як споживача та її особистих персональних даних, яка знаходиться на банківському документів № 0.0.797633366.1, яка не містить банківської таємниці, оскільки це не банківський рахунок клієнта банку Оскільки на звернення від 20.08.2020 НБУ не відреагував належним чином, ОСОБА_1 вимагала допомоги у відповідача в отриманні від АТ КБ «Приватбанк» інформації, яка стосується її як споживача (а.с. 12).

18.10.2020 ОСОБА_1 надіслала до НБУ запит про доступ до публічної інформації, в якому просила надати копії документів, які отримані установою в ході виконання своїх повноважень, та які доводять документально те, що НБУ проводилась перевірка, в результаті якої встановлено, що сторнований платіж не стосується ОСОБА_1 як споживача.

У відповідь на запит від 20.08.2020 НБУ повідомив, що за змістом даної заяви запитуваний документ містить персональні дані ОСОБА_1 та дані, що стосуються її особисто, зокрема рахунку, адреси реєстрації тощо. Однак, з огляду на функції Національного банку, останній не є обслуговуючим банком для фізичних і юридичних осіб, а також не збирає інформацію про розрахунки клієнтів, що відкриті в банківських установах, та іншу інформацію щодо персональних даних клієнтів. Окрім того, банки є юридично незалежними в своїй діяльності і не мають ні організаційного, ні структурного підпорядкування Національному банку. Ураховуючи те, що Національний банк не є розпорядником запитуваного документу, зазначений документ ОСОБА_1 може отримати за зверненням безпосередньо до Банку з урахуванням вимог щодо порядку розкриття банківської таємниці (а.с. 13-14).

У листі від 07.10.2020 НБУ вказано, що Банк (АТ КБ «Приватбанк») надав відповідь ОСОБА_1 листом від 25.08.2020 № 20.1.0.0/7-200821/2223 в якому зазначив, що Банк (Приватбанк) надав ОСОБА_1 відповідь листом від 25.08.2020 № 20.1.0.0.0/7-200821/2223, в якому зазначив, що в ході перевірки встановлено, що зазначений у зверненні платіж проведено іншим клієнтом з його ідентифікацією» (а.с. 15-16).

Згідно листа НБУ, адресованого ОСОБА_1 , від 22.10.2020, НБУ не вбачає правових підстав для надання запитуваних копій документів, оскільки за наявною в Національному банку України інформацією, запитувані документи стосуються проведених операцій стосовно третіх осіб та становлять банківську таємницю (а.с. 20-21).

На виконання ухвали Славутського міськрайонного суду від 27 травня 2021 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла інформація стосовно спірної квитанції № 0.0.797633366.1 на суму 35 грн. Так, згідно відповіді банку, 01.07.2017 до відділення Банку звернулась ОСОБА_2 для оплати світла. 01.07.2017 банком було проведено платіж згідно вказаної вище квитанції на суму 35.00 грн. Дані грошові кошт були відправлені згідно реквізитів платника отримувачу - Славутський РЕМ. Інформація щодо сторнування даної квитанції в Банку відсутня. У спірній квитанції відсутні відомості про платника ОСОБА_1 , натомість вказано про здійснення оплати ОСОБА_2 (свідком по справі) (а.с. 157).

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд враховує наступне.

Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб - на свій вибір. Така інформація повинна поширюватися із дотриманням законодавчих норм про її достовірність та не порушувати права інших осіб.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтями 15-16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно до п. 15 Постанови, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд погоджується із твердженням представника відповідача про те, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, а саме визнання поширеної інформації недостовірною, є неналежним, оскільки персональне листування ОСОБА_1 з Національним банком України не є поширенням інформації в розумінні чинного законодавства України. Спірні листи, надіслані Національним банком України, є реалізацією органом державної влади обов`язку, передбаченого ст. 40 Конституції України, на розгляд звернення особи та надання обґрунтованої відповіді.

Щодо твердження позивача про те, що інформація у листах від 07.10.2020 та від 22.10.2020 є недостовірною, суд звертає увагу на те, що вказані листи (відповіді) були надані ОСОБА_1 на підставі листа Приватбанку від 25.08.2020 № 20.1.0.0.0/7-200821/2223, про що чітко зазначено у листі НБУ від 07.10.2020 №14-0004/57142. Таким чином судом встановлено, що саме за результатами перевірки Приватбанком (Банком у листі від 07.10.2020) було встановлена факт, що інформація у сторнованій квитанції не стосується ОСОБА_1 . Таке твердження не належить Національному банку України. Позивач не вірно зрозуміла зміст листів, наданих Національних банком, у зв`язку із чим відбулось перекручування фактів, зокрема, щодо проведеної АТ КБ «Приватбанк» перевірки.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаній вимозі закону позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами доводи позовної заяви, у зв`язку чим суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 133, 137, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.