Справа № 497/734/19
Провадження № 2/497/4/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Болградська районна державна адміністрація Одеської області як орган опіки та піклування та Арцизька районна державна адміністрація Одеської області в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

15.05.2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки не менш ніж 1/4 частину від усіх доходів відповідача, щомісячно, і не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дочки ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, щовідповідач, являючись батьком дитини допомогу на її утримання не надає, дитина знаходиться на повному її утриманні. Досягнути із відповідачем домовленості про його участь в утриманні дитини не виявляється можливим, тому вона звертається до суду з цім позовом.

17.07.2019 року відповідач надав до суду відзив, в якому зазначає про часткове визнання позовних вимог, а саме згодний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) з виключенням місяця, в якому дитина буде перебувати на його повному утриманні (а.с.22-23).

В той самий день, 17.07.2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить суд визнати спосіб його участі у вихованні дитини, ОСОБА_5 (по батькові зазначено помилково), ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- систематичні побачення з дитиною без присутності сторонніх осіб щотижня з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі, а також святкові дні повністю за його місцем проживання: АДРЕСА_1 ;

- проживання дитини з ним у період з 15 липня по 15 серпня кожного року (а.с.31-32).

Ухвалою суду від 22.08.2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до провадження та вирішено розглядати позовні вимоги разом з первісним позовом.

В подальшому 21.07.2020 року від ОСОБА_4 надійшла заява про зміну предмету позову, а саме він просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 разом з батьком - ОСОБА_4 . Цю заяву він обґрунтував тим, що відповідачка та її мати чинять йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дають можливості вільно бачитися з дитиною, брати участь у вихованні дочки. Оскільки у нього створені усі умови для проживання дитини, її належного розвитку та виховання, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов, він має самостійний заробіток, достатній для того, щоб забезпечити дитині належні умови проживання та виховання, а також той факт, що мати дитини незаконно утримує її в іншій державі, тому він вважає, що дитина має проживати з ним на території України.

Ухвалою суду від 26.08.2020 року прийнято заяву про зміну предмету зустрічного позову.

Також від позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 надійшов відзив, який підписаний її представником, адвокатом Цоєвої В.В., яка здійснює свої повноваження на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, в якому вона просить відмовити ОСОБА_4 в задоволенні уточних позовних вимогах, щодо визначення місця проживання дитини з батьком, так як ці вимоги виникли у зв`язку з її звернення до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. ОСОБА_3 зазначає, що ніколи ні перешкоджала дитині спілкуватися з батьком, кожне літо вона була у батька у м.Арциз, за його місцем проживання. Йому було достеменно відомо, що вона з дитиною проживають в Російській Федерації у м.Санкт-Петербург, тобто рік тому, він давав дозвіл на виїзд за межі України їх спільної дитини та не заперечував проти надання дочці громадянства Росії. Позивачка вважає, що звернення позивача з зустрічним позовом, це спосіб вплинути на її рішення стягувати з нього відповідну суму аліментів кожен місяць.

Представник позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 , яка діє на підставі ордеру серія ОД № 547057 від 13.05.2019 року та угоди про надання правової допомоги (а.с.13.14), в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача за первісним позовом аліменти в розмірі 1/6 частини усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 15.05.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Щодо зустрічного позову просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача по первісному позову, а по зустрічному - позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , який діє на підставі ордеру серії ОД № 256021 від 29.07.2019 року (а.с.36) в судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги, щодо проживання дитини разом з батьком, просив їх задовольнити, а тому первісний позов не підлягає задоволенню та виключає ці вимоги взагалі. Щодо дозволу на виїзд дитини за межі України зазначив, що він був даний на певний строк, а на даний час дитина перебуває на території іншої держави незаконно.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області (а.с.6), відповідно до якого батьком дитини вказаний ОСОБА_4 , відповідач по справі.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 15 жовтня 2013 року по справі № 492/1019/13-ц шлюб укладений між сторонами був розірваний (а.с.9-10).

Як вбачається зі змісту ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогам ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину, ні за яких обставин не може бути менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому при визначенні розміру аліментів, враховуючи коли аліменти стягуються на двох і більше дітей суд визнає частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, крім того судом враховується стан здоров`я і матеріальний стан дитини, також стан і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, які мають істотне значення.

Зі змісту ст. 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Так, судом встановлено, що відповідач створив іншу сім`ю (а.с.25), де у нього народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с.24) та знаходиться на його утриманні, що підтверджується довідкою № 664, виданою 02.07.2019 року виконавчим комітетом Арцизької міської ради (а.с.26), тому при визначенні розміру аліментів суд виходиться з того, що на двох дітей загальна частка стягуваємих аліментів повинна становити 1/3, в той час як на одну дитину - 1/6, тому саме в цьому розмірі на думку суду необхідно стягувати аліменти з відповідача.

Судом встановлено, що домовленості про утримання дочки між сторонами не досягнуто, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає.

Таким чином, враховуючи, що відповідач, являючись батьком дитини зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття, проте домовленості про утримання дочки між сторонами не досягнуто, а вона знаходиться на утриманні позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №1846, виданою 08.05.2019 року виконавчим комітетом Болградської міської ради Одеської області, тому суд вважає необхідним стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини усіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідно вимогам ст. 191 СК України аліменти стягуються з дня пред`явлення позову, тобто з 15.05.2019 року.

Щодо зустрічних позовних вимог:

Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства». Ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що з моменту розірвання шлюбу у 2013 року (відповідно до рішення суду між сторонами було досягнуто згоду про місце проживання дитини, ініціатором розлучення виступав ОСОБА_4 ) до цього часу дитина проживає разом з матір`ю. Відповідачем створено нову сім`ю, в якій виховується спільна дитина ОСОБА_8 , 2015 року народження та син теперішньої дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , 2007 року народження (а.с.26).

Так, ОСОБА_4 у 2016 році надав згоду на прийняття його дочкою громадянства Російської Федерації, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою (а.с.151), також у 2019 році він надавав згоду на короткострокову тимчасову подорож дочки за кордон, що також підтверджується нотаріально посвідченою заявою (а.с.152),тобто позивачу за зустрічною позовною заявою було достеменно відомо про перебування дочки за кордоном та він не мав зауважень до матері дитини, щодо її утримання та виховання, що свідчить про належне утримання спільної дочки позивачкою за зустрічним позовом.

Висновок органу опіки та піклування суду не був наданий, так як дитина на даний час проживає за кордоном, дослідити житлово-побутові умови сторін та надати висновки усім створеним умовам для проживання спільної дочки не виявилось можливим.

Клопотання представника позивача за зустрічним позовом, щодо зобов`язання явки до судового засідання матері та дитини задоволено не було, оскільки матір та дитина знаходяться за межами території України, що позбавляє можливість виконання зазначеного обов`язку.

На даний час матеріали справи не містять доказів для відібрання дитини від матері та передачі її для виховання батькові, всі надані сторонами докази не суперечать інтересам дитини, яка проживає з матір`ю, тому суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, віку дитини, дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог, які не підлягають задоволенню.

При розподілі витрат по справі суд керується загальними правилами ст. 141 ЦПК України і стягує судовий збір на користь держави в розмірі 768.40 грн. з відповідача за первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 430 ЦПК України, ст.ст. 19,81,141, 160-161,182,183,191,198-200, відповідно до ст.ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/6 частини усіх його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 15.05.2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави суму судового збору в розмірі 768.40 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Болградська районна державна адміністрація Одеської області як орган опіки та піклування та Арцизька районна державна адміністрація Одеської області в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 13.08.2021 року.

Суддя В.А. Раца