Справа № 446/1315/20 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/313/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

17.07.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 14619,86 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що, рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області між нею та відповідачем розірвано шлюб. Згідно судового наказу, виданого Кам`янка-Бузьким районним судом від 14.05.2015 з відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частки з усіх його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Їх син потребує додаткових витрат пов`язаних з лікуванням, оскільки має вродженні вади здоров`я. Кошти витрачені на медикаменти згідно курсу лікування складають 27 176,39 грн. Крім того, син відвідує заклад дошкільної освіти комбіновано типу та за 6 місяців відвідування садочку нею було сплачено 2063,63 грн. Оскільки коштів, які стягуються на утримання сина з відповідача не вистачає та відповідач добровільно не надає на зазначені потреби коштів, які викликані хворобою дитини, вона змушена звернутись до суду.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4814,55 (чотири тисячі вісімсот чотирнадцять гривень п`ятдесят п`ять копійок) понесених додаткових витрат на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 276,62 (двісті сімдесят шість гривень шістдесят дві копійки ) судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позивачкою не доведено належними доказами суму понесених додаткових витрат на дитину. Звертає увагу, що судом не були належним чином досліджені надані ним докази в підтвердження його матеріального стану та стану здоров`я. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 08 квітня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 15 квітня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд прийшов до висновку, що до розірвання шлюбу сторони спільно несли додаткові витрати викладені особливими обставинами (хворобою) дитини, а також про наявність можливості у відповідача компенсувати частину витрат понесених позивачем у зв`язку з відвідуванням дитиною закладу дошкільної освіти комбінованого типу.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Судом встановлено, що 17.09.2019 рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до довідки №40-5/3 від 22.01.2020, виданої ОСББ «Перемоги 40» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вона дійсно проживає разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : АДРЕСА_1 .

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 01.02.2020 виданої державним виконавцем Кам`янка-Бузького районного відділ ДВС Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Березюк О.П. при примусовому виконанні: судового наказу за №446/638/19 від 14.05.2019, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.02.2020 відсутня.

Згідно заключення за результатами медико-генетичного консультування, виданого 11.02.2020 Львівським міжобласним медико-генетичним центром Інституту патології АМН України, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стоїть на обліку та лікується в МГЦ м. Львів (із12.01.2015) із діагнозом вроджений горизонтальний ністагм, затримка психомовленевого розвитку.

Відповідно до довідки №1 від 10.02.2020, виданої закладом дошкільної освіти комбінованого типу(ясла-садок) №4 Кам`янка-Бузької міської ради, виданої ОСОБА_2 про те, що її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відвідує заклад дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садок); Кам`янка-Бузької міської ради. Батьківська плата становить: серпень 2019 - 444,00 грн., вересень 2019 - 275,96 грн., жовтень 2019-345,60 грн., листопад 2019 - 230,40 грн., грудень 2019 - 403,20 грн., січень 2020 - 364,20 грн., всього 2063,36 грн..

Згідно розрахунку курсу призначеного лікування поданого позивачем загальна сума затрачена на медикаменти становить 27 176,39 грн. (а.с.22).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 13.09.2017р., згідно з якою до особливих обставин, передбачених ст. 185 СК України, закон відносить випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз вищенаведених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи тяжкою хворобою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків у якості аліментів.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що до моменту розірвання шлюбу сторони спільно несли додаткові витрати на лікування їх спільної дитини.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 зазначила, що відповідач не надає кошти на лікування їх сина.

Неповнолітній син сторін - ОСОБА_3 перебуває на обліку у міжобласному Медико-Генетичному центрі із діагнозом вроджений горизонтальний ністагм, затримка психомовленевого розвитку, що підтверджується заключенням за результатами медико-генетичного консультування Львівського МГЦ та виписками із медичної карти хворого.

З наявної в матеріалах справи виписки вбачається, що ОСОБА_3 проходив курс лікування в 2015, 2017, 2018, 2019 проходив курс лікування.

Враховуючи вартість курсу лікування в 2019 році, прогнозованими є витрати на лікувальний курс дитини сторін в розмірі 7565,48 грн., в зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половину вартості такого курсу -3782,74 грн., а також половину вартості понесених витрат у зв`язку з відвідуванням дитиною закладу дошкільної освіти комбінованого типу.

Скаржником не доведено, що його фінансовий стан не дозволяє йому сплатити в користь позивачки додаткові витрати на його сина. Окрім цього, скаржником не спростовано факту понесення додаткових витрат на дитину, а також про відсутність необхідності здійснювати періодичні курси лікування дитини у зв`язку з його хворобою.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник