Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1434/18 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А. М.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №276/1434/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19 березня 2021 року, ухвалене суддею Збаражським А.М. в смт Хорошів

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що на підставі рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської областівід 09.11.2011 з нього на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дочок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 21.10.2011 і до досягнення дочками повноліття. Станом на 23 серпня 2018 року з вини відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 88885,52 гривень. При цьому зазначив, що борг виник у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 отримувати аліменти на дітей. Крім того, на підставі усної домовленості з відповідачем він подарував своїм дітям житловий будинок та дві земельні ділянки в рахунок відмови ОСОБА_2 у подальшому від права на аліменти. Також протягом тривалого часу він як батько дітей, систематично надавав їм матеріальну допомогу.

РішеннямВолодарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19 березня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано ту обставину, що після розірвання шлюбу між сторонами була усна домовленість про те, що у зв`язку з передачею позивачем нерухомого майна дітям у власність, останній не буде сплачувати аліменти на їх утримання, а відповідач не буде пред`являти до позивача вимог про сплату або стягнення аліментів. Разом з тим, подальші дії відповідачки свідчать про те, що вона діяла недобросовісно і несправедливо по відношенню до позивача, що призвело до безпідставного стягнення з нього аліментів та утворення заборгованості. Крім того, під час розгляду справи № 2/0606/497/2011 за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів, відповідачка визнала та підвередила ту обставину, що заборгованості зі сплати аліментів у позивача не має і жодних вимог щодо їх сплати вона не пред`являє. Таким чином, вищевказані обставини на думку апелянта свідчать про безпідставність нарахування заборгованості по аліментах та є підставою для звільнення позивача від її сплати.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому зазначає, що будь-якої домовленості між сторонами щодо передачі у власність дітей майна в рахунок аліментів між сторонами не існувало, ніяких угод відповідач не укладала і не підписувала. Також вона ніколи не відмовлялась від аліментів на утримання дітей.

В судовому засіданні представники позивача доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1996 по 2010 рік, під час якого у них народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду від 27.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено на подальше проживання з матір`ю (а.с.11).

Зі змісту договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок слідує, що 02 грудня 2010 року ОСОБА_1 безоплатно передав у власність своїм дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки, площею 0.15 га та 0.01 га кожній в рівній частці - по Ѕ частині, які знаходяться за вищевказаною адресою (а.с.25-27).

11 листопада 2011 Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області, на підставі рішення суду, видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а далі - у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття ОСОБА_4 , починаючи з 21.10.2011 року (а.с.12).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Володарсько-Волинського районного управління юстиції від 21.11.2012 відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим документом (а.с.13).

Згідно з розрахунком Хорошівського районного відділу ДВС від 23.08.2018 заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.07.2018 року становить 88885 гривень 52 копійок (а.с.18).

21.06.2018 та 30.08.2018 ОСОБА_1 через свого представника звертався до Хорошівського районного відділу ДВС головного територіального управління юстиції з заявами про повернення виконавчого листа від 16.11.2012, оскільки ОСОБА_2 відмовилась отримувати аліменти на дітей, про що свідчить повернення поштових переказів від 26.04.2013 на суму 400 грн, від 19.03.2013 - 1400 грн, від 06.12.2012 - 2050 грн, від 23.03.2018 - 1400 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем істотних обставин, які передбачені ч.2 ст. 197 СК України, для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, оскільки окремі випадки неотримання відповідачем аліментів від позивача не можуть бути підставою для звільнення позивача від їх сплати, так як аліменти мають систематичний характер та повинні сплачуватися щомісячно. При цьому суд зазначив, що договір про припинення права на аліменти для дитини, у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, між сторонами не укладався, органом опіки та піклування не погоджувався та у встановленому порядку не засвідчувався. Крім того, усна домовленість між сторонами, яка заперечується відповідачем, не передбачена чинним законодавством, а тому не може свідчити про укладення договору про припинення сплати аліментів.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197 СК України обставин, що мають істотне значення та могли б слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості з аліментів, як і не встановив обставин систематичної сплати позивачем аліментів за чинним рішенням суду у період з 21.10.2011 по 23.08.2018, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що окремі випадки неотримання відповідачем аліментів від позивача, враховуючи, що аліменти мають систематичний характер та повинні сплачуватися щомісячно, не можуть бути підставою для звільнення від їх сплати.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини восьмою цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.Таким чином, у разі незгоди з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідною заявою.

При цьому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договір про припинення права на аліменти для дитини, у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, відповідно до ст. 190 СК України, між сторонами не укладався, органом опіки та піклування не погоджувався та у встановленому порядку не засвідчувався. Крім того, усна домовленість між сторонами, яка заперечується відповідачем, не передбачена чинним законодавством, а тому не може свідчити про укладення договору про припинення сплати аліментів.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи №2/0606/497/2011 за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів, відповідачка визнала та підвередила ту обставину, що заборгованості зі сплати аліментів у позивача не має і жодних вимог щодо їх сплати вона не пред`являє, преюдиційного значення для вирішення даного спору не має, оскільки при розгляді справи преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 19 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий Судді