ПОСТАНОВА

Іменем України

08 квітня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/138/18

провадження № 22-ц/4809/338/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2020, суддя Ябчик Н.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділення в натурі Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько побутових будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_5 про виділення в натурі Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько - побутових будівель та визначення порядку користування земельною ділянкою.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.10.2004 року між ним та ОСОБА_7 укладено шлюб.

Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 07.10.2010 року, придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 179,5 кв.м., житловою площею 59,2 кв.м. за АДРЕСА_1 , який оформлено на ім`я ОСОБА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Українською H.A. за № 381.

До червня місяця 2015 року проживали разом, вели спільне господарство.

Протягом 2010-2015 років, із сучасних будівельних матеріалів, зроблено капітальний ремонт та реконструкцію, як власними силами, так і силами найманих робітників.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду у провадженні № 2/389/908/15, ЄУН 389/3560/15-ц за ним визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 179,5 кв.м., житловою площею 59,2 кв.м. за АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записом про право власності № 21206987.

Крім того зазначив, що іншого житла не має, як наслідок має намір виділити в натурі свою частку та користуватися цим майном, проживати в цій частині будинку разом зі своєю сім`єю.

З цією метою і заявляє позовну вимогу про виділення в натурі належної йому 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та визначення порядку користування земельними ділянками кадастровими номерами :50:008:0009 та :50:008:0010 загальною площею 1207,99 кв.м., призначених для будівництва і обслуговування будинку та господарсько-побутових будівель.

З метою визначення можливих варіантів розподілу будинку та господарсько-побутових будівель, а також можливих варіантів користування земельною ділянкою, просив суд призначити оціночно-будівельну, будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, в залежності від висновку якої в подальшому уточнив та конкретизував свої позовні вимоги згідно з запропонованим експертом варіантом.

23.03.2020 позивач після отримання висновку експерта, звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог у справі за його позовом, в якому просив виділити в натурі йому у власність 45/100 частин житлового будинку та господарсько-побутових будівель за АДРЕСА_2 відповідно до варіанту запропонованого експертом.

Просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь грошову компенсацію різниці вартості часток у розмірі 24 545,81 грн.

Встановити порядок користування земельними ділянками, кадастровими номерами :50:008:0009 та :50:008:0010 загальною площею 1207,99 кв.м., призначеними для будівництва і обслуговування будинку та господарсько - побутових будівель: ОСОБА_1 надати в користування наступні частини земельної ділянки:

Площею 589,78 на схематичному плані в додатку Д зображена (заштрихована ) фіолетовим кольором і обмежена замкненою лінією 36-4-5-6-7-8-9-10-17- 18-19-20-21-22- 23-24-25-26-31-32-35-36 координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки , зведені у таблиці Д. 1 в додатку Д.

ОСОБА_7 надати в користування наступні частини земельної ділянки площею 589,78 кв.м. на схематичному плані в додатку Д зображена (заштрихована) блакитним кольором і обмежена замкненою лінією 1-2-3-36-35-34-33-32- 31 -26-27-28-29-3 0-23-22-21 -20-19-18-17-11 -12-13-14-15-16-1. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Д.2 в додатку Д.

В спільне користування співвласників надати :

- частину земельної ділянки площею 1,66 кв.м. на схематичному плані в додатку Д зображена жовтим кольором і обмежена замкненою лінією 34-35-32-33-34. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Д.З в додатку Д площею 3,55 кв.м. на схематичному плані в додатку Д зображена жовтим кольором і обмежена замкненою лінією 27-26-25-24-23-30-29-28-27. Координати відповідних точок повороту меж та лінійні розміри зазначеної частини земельної ділянки, зведені у таблиці Д.4 в додатку Д.

Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору, проведення експерти та отримання правничої допомоги.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2020 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що жодних підстав у суду відмовляти у розподіл будинку з господарськими будівлями та визначенні порядку користування земельними ділянками згідно висновку експерта №246 від 04.02.2020 не було, оскільки висновок був наданий щодо майна, яке перелічене в документі на право власності договорі купівлі-продажу та витягу про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.12.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.01.2021 справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.10.2015.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.06.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (Провадження №2/389/908/15 ЄУН389/3560/15-ц), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, задоволено частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 20 000 грн. та судові витрати у розмірі 1096 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 24 000 грн. та судові витрати у розмірі 238,05 грн.

Повернуто ОСОБА_7 судовий збір в сумі 1399,93 грн. (а.с.12-16).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 02.02.2017, апеляційну скаргу ОСОБА_7 , задоволено частково. Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.06.2016, у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошової компенсації в розмірі 24000 грн. та судових витрат у розмірі 238,05 грн., скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 75987,01 грн. та судові витрати у розмірі 2229,87 грн., а всього стягнуто 78216,88 грн. (а.с.17).

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2017, право спільної часткової власності ОСОБА_1 на Ѕ житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 179,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :50:008:0009, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа:1000 кв.м., зареєстровано 30.06.2017 на підставі рішення суду про поділ майна подружжя №2/389/908/15 ЄУН389/3560/15-ц (а.с.18).

Технічний паспорт на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 виготовлено Знам`янським КМП «Бюро технічної інвентаризації» станом на жовтень 2008 року (19-21).

Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських по будівель та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_3 , виготовлено ПП «ЗЕМЕКСПРЕС» станом на 17.09.2010, на замовлення попереднього власника ОСОБА_8 (а.с.22-24).

Згідно з висновком експерта ТОВ «Науково-виробничого підприємства УкрСпецБудЕкспертиза» №246 від 04.02.2020. складеним за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, по першому питанню експертом зроблено висновок про те, що поділ будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 технічно можливий з відхиленням від часток співвласників.

По другому питанню надано два варіанти поділу житлового будинку.

По третьому питанню, за результатами проведених експертом досліджень, зроблено висновок про те, що встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи з її фактичних меж, технічно можливо.

Запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою.

Суд першої інстанції зазначив, що з висновку експерта вбачається, що 29.10.2019 відбулося обстеження садиби за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Доступ до приміщень житлового будинку та господарсько-побутових будівель, експерту не надано.

У зв`язку з тим, що на момент проведення обстеження на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 . експертом виявлено не зазначені в технічному паспорті (с.19-21 цивільної справи) будівлі і споруди, а саме: ворота, хвіртки, навіси, огорожі, вигрібна яма, сходи, гараж, вимощення), експертом було заявлено клопотання про зазначення судом:

- чи враховувати будівлі та споруди не зазначені у витягу (с.18 цивільної справи) при проведенні дослідження щодо поділу

- надання вихідних даних щодо технічного стану та виду оздоблення житлового будинку станом на час проведення експертизи

- погодити проведення експертизи за даними документами (відповідно до п.3.5 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень».

На зазначене клопотання, судом надано відповідь про проведення експертизи за наявними у матеріалах справи документах, оскільки надати витребувану інформацію, не можливо. (а.с.167-230).

Суд першої інстанції зазначив, що експертизу проведено за наявними матеріалами справи (за застарілим технічним паспортом на будинок, земельну ділянку) та без доступу експерта до приміщень житлового будинку та господарсько-побутових будівель.

За даними Знам`янського МПК «Бюро технічної інвентаризації», станом на 16.07.2020 по заяві ОСОБА_7 , на виготовленні знаходиться інвентаризаційна справа на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При виході техніка інвентаризатора на об`єкт нерухомості, виявлено розбіжності в попередніх документах. На даний час зроблено реконструкцію житлового будинку та господарсько-побутових будівель, яка потребує прийняття в експлуатацію (а.с.43).

З довідки Знам`янського МПК «Бюро технічної інвентаризації» №78/2 від 17.08.2020, вбачається, що станом на 12.08.2020, технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не виготовлено тому, що на даний час інвентаризаційна справа знаходиться в суді (а.с.65).

Суд першої інстанції зазначив, що згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року N 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 N 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Суд першої інстанції зазначив, що аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірному житловому будинку та господарсько-побутових будівлях здійснено реконструкцію, яка потребує прийняття в експлуатацію, що підтверджено Знам`янським МПК «Бюро технічної інвентаризації» та зазначено у висновку експерта ТОВ «Науково-виробничого підприємства УкрСпецБудЕкспертиза» №246 від 04.02.2020, який провів призначену судом експертизу за наявними матеріалами справи, а саме за технічним паспортом на будинок, документацією на земельну ділянку та інвентаризаційною справою, які на час проведення експертизи втратили свою актуальність у зв`язку з переобладнанням будинку без будь-яких дозволів, тож такий висновок експерта та відповідно і запропоновані ним варіанти виділення в натурі у власність частин житлового будинку, не можуть бути застосовані як остаточні варіанти, одним з яких погодився позивач у справі та відповідно з яким змінив свої позовні вимоги.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідно відмовити у задоволенні позову.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.10.2015.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.06.2016 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (Провадження №2/389/908/15 ЄУН389/3560/15-ц), позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 02.02.2017, апеляційну скаргу ОСОБА_7 , задоволено частково. Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.06.2016, у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошової компенсації в розмірі 24000 грн. та судових витрат у розмірі 238,05 грн., скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 75987,01 грн. та судові витрати у розмірі 2229,87 грн., а всього стягнуто 78216,88 грн. (а.с.17).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2017, за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 179,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером: :50:008:0009, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа:1000 кв.м., на підставі рішення суду про поділ майна подружжя №2/389/908/15 ЄУН389/3560/15-ц (а.с.18).

Технічний паспорт на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 виготовлено Знам`янським КМП «Бюро технічної інвентаризації» станом на жовтень 2008 року (19-21).

Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських по будівель та споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_3 , виготовлено ПП «ЗЕМЕКСПРЕС» станом на 17.09.2010, на замовлення попереднього власника ОСОБА_8 (а.с.22-24).

Згідно з висновком експерта ТОВ «Науково-виробничого підприємства УкрСпецБудЕкспертиза» №246 від 04.02.2020. складеним за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, по першому питанню експертом зроблено висновок про те, що поділ будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 технічно можливий з відхиленням від часток співвласників.

По другому питанню надано два варіанти поділу житлового будинку.

По третьому питанню, за результатами проведених експертом досліджень, зроблено висновок про те, що встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи з її фактичних меж, технічно можливо.

Запропоновано два варіанти порядку користування земельною ділянкою.

З висновку експерта вбачається, що 29.10.2019 відбулося обстеження садиби за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_9 . Доступ до приміщень житлового будинку та господарсько-побутових будівель, експерту не надано.

На момент проведення обстеження на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 . експертом виявлено не зазначені в технічному паспорті (с.19-21 цивільної справи) будівлі і споруди, а саме: ворота, хвіртки, навіси, огорожі, вигрібна яма, сходи, гараж, вимощення).

З матеріалів справи вбачається, що експертизу проведено за наявними матеріалами справи (за застарілим технічним паспортом на будинок, земельну ділянку) та без доступу експерта до приміщень житлового будинку та господарсько-побутових будівель.

За даними Знам`янського МПК «Бюро технічної інвентаризації», станом на 16.07.2020 по заяві ОСОБА_7 , на виготовленні знаходиться інвентаризаційна справа на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При виході техніка інвентаризатора на об`єкт нерухомості, виявлено розбіжності в попередніх документах. На даний час зроблено реконструкцію житлового будинку та господарсько-побутових будівель, яка потребує прийняття в експлуатацію (а.с.43).

З довідки Знам`янського МПК «Бюро технічної інвентаризації» №78/2 від 17.08.2020, вбачається, що станом на 12.08.2020, технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не виготовлено тому, що на даний час інвентаризаційна справа знаходиться в суді (а.с.65).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач зазначив, що у будинку проведені незначні перебудови в ванній кімнаті та туалеті, більш ніяких перебудов не проводилось.

В той же час в позовній заяві позивач зазначає, що протягом 2010-2015 років, із сучасних будівельних матеріалів, зроблено капітальний ремонт та реконструкцію, як власними силами, так і силами найманих робітників.

Відповідач по справі пояснив, що в будинку була здійснена реконструкція, зокрема шляхом зміна конфігурації та розміру кімнат за рахунок знесення перестінок, проведено будівництво нежитлових приміщень та зроблено замощення двору.

Встановлені обставини свідчать, що при проведені експертизи було зроблено варіанти розподілу майна, яке перебуває в спільній частковій власності без врахування проведених будівельних робіт здійснених під час реконструкції домоволодіння.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року N 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» (яка була чинною на час розгляду судами справи).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 N 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що експертиза, яка знаходиться в матеріалах справи на яку посилається позивач, як на належний доказ не може бути визнана судом як належний та допустимий доказ.

Експертиза проведена з вихідних даних зазначених в інвентарній справі №55909 від 2008 (адреса АДРЕСА_2 ).

В той же час встановлено, що в спірному домоволодіння проведені певні роботи по реконструкції і відповідно змінились вихідні дані для можливого розподілу домоволодіння.

При цьому, сторони не заперечувала того, що в домоволодінні здійснено самочинне будівництво.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки об`єкт нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не є об`єктами права власності (стаття 376 ЦК України), то до їх узаконення вони не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами статей 364, 367 ЦК України.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для задоволення позову та виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Доводи викладені в апеляційній скарзі про можливість виділення належної позивачу частки зі спільної часткової власності, не враховуючи самочинне будівництво є помилковими.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що після узаконення самочинно збудованих об`єктів позивач як співвласник житлового будинку зможе реалізувати своє право на виділ частки із цього майна, що є у спільній частковій власності.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/1 провадження № 61-44133св18.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмовивши у задоволенні позову.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.10.2020, залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: