КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/6809/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4654/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Петришин Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Комунальний заклад Броварської районної ради «Дитячий будинок «Надія» для дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року,

встановив:

у вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що батьки дитини ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, дитина неодноразово була відібрана від батьків та є такою, що позбавлена батьківського піклування. Також позивач вказував, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є систематичним, а виправлення їх поведінки не вбачається за можливе. Також позивач просив стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку з кожного.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року позов було задоволено, позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто на користь дитини аліменти на утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно з кожного.

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині позбавлення його батьківських прав та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_2 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та його представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що у комунальному закладі «Дитячий будинок «Надія» для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» перебуває малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначав, що батьки малолітньої дитини ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться життям сина, не надають матеріальної допомоги для його утримання, створюють для дитини травмуючи ситуації. За таких обставин просив позбавити відповідачів батьківських прав та стягнути з них аліменти на утримання дитини.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року позов було задоволено, позбавлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто на користь дитини аліменти на утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісячно з кожного.

Рішення суду в частині позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 та стягнення з батьків аліментів на дитину не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від їх виконання, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що він відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35, а після звільнення з місць позбавлення волі має намір влаштуватись на постійну роботу та виховувати і утримувати сина. Зазначав, що судом не було заслухано думку дитини, не взято до уваги те, що він цікавиться життям дитини. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20 жовтня 2016 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Батьком у свідоцтві про народження дитини зазначений ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с. 8).

Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

На підставі розпорядження № 418 Броварської районної державної адміністрації Київської області від 03 серпня 2015 року малолітнього ОСОБА_3 було відібрано від матері - ОСОБА_2 та батька ОСОБА_1 .. Малолітнього ОСОБА_3 тимчасово влаштовано до Броварської дитячої лікарні для проведення обстеження та надання необхідної медичної допомоги (а.с. 26). 21 серпня 2015 року дитину було повернуто у біологічну сім`ю.

15 вересня 2016 року працівниками Святошинського Управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві складено Акт про підкинуту чи знайдену дитину, з якого вбачається, що 15 вересня 2016 року о другій годині ночі у м. Києві у ТЦ «Ашан» по вул. Берковецька, 6, знайдено дитину чоловічої статі, на вигляд 2 роки. Також з вказаного акту вбачається, що мати дитини близько 21 год. 00 хв. скоїла у магазині крадіжку. Пізніше працівниками поліції установлено, що дитиною є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13-14).

03 жовтня 2016 року малолітнього ОСОБА_3 було передано працівникам служби у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації Київської області, про що складено відповідний акт (а.с. 15).

На підставі розпорядження № 703 Броварської районної державної адміністрації Київської області від 18 жовтня 2016 року малолітнього ОСОБА_3 , влаштовано до Комунального закладу «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» (а.с. 17).

Зі змісту листа № 47-1202 Київської місцевої прокуратури № 4 від 27 лютого 2017 року вбачається, що 11 січня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000899 від 21 січня 2016 року відносно ОСОБА_2 скеровано до Дніпровського районного суду м. Києва, а громадянину ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 (а.с. 19).

З листа № 08-6765 від 04 квітня 2017 року Державної установи «Київський слідчий ізолятор» вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року відносно підозрюваної ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 06 лютого 2017 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 звільнено із під варти у залі суду у зв`язку із зміною запобіжного заходу на домашній арешт (а.с. 20).

Відповідно до листа № 01-10-137 від 01 березня 2018 року ОСОБА_3 у період із 02.11.2016 року по 20 лютого 2018 року перебував у Комунальному закладі Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка». За цей період батько хлопчика - ОСОБА_2 відвідав сина 13 грудня 2017 року та 29 грудня 2017 року, мати жодного разу сина не відвідала. (а.с. 21).

Відповідно до розпорядження Броварської районної державної адміністрації № 69 від 22 січня 2018 року малолітнього ОСОБА_3 було влаштовано до Комунального закладу «Дитячий будинок «Надія» для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 25).

Відповідно до акту про відвідування батьками вихованця дитячого будинку «Надія» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько дитини - ОСОБА_2 за час перебування дитини у закладі з 20.02.2018 року і по 02.05.2019 рік відвідував дитину періодично, а саме: 06.03.2018, 06.06.2018, 01.08.2018, 20.09.2018, 01.04.2019, 02.04.2019, 14.04.2019. Додатково по телефону не зв`язувався, здоров`ям та вихованням сина не цікавився (а.с. 42).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 26 червня 2019 року № 983/01-12 ОСОБА_3 повернуто в біологічну сім`ю матері дитини.

31 липня 2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї звернулася ОСОБА_8 та повідомила, що її онука ОСОБА_2 залишила їй дитину - ОСОБА_3 на тривалий час, не виходить на зв`язок, до дитини не приїздить. Заявник залишила дитину в Службі у справах дітей та сім`ї та просила влаштувати хлопчика у заклад (а.с.27).

Також матеріали справи свідчать про те, що батьку малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 20 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» (а.с. 120). Наразі відповідач відбуває покарання в ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35».

22 грудня 2017 року, 04 червня 2019 року та 22 серпня 2019 року органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації надано висновки про доцільність позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхнього сина ОСОБА_3 (а.с. 27-40).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

В даному випадку матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, яке має систематичний характер. Також суд критично оцінює доводи апелянта про те, що він має намір після відбування покарання за вчинений злочин (ч.2 ст. 186 КК України, грабіж) піклуватись про дитину та належним чином реалізовувати свої батьківські права та виконувати обов`язки, оскільки систематичність ухилення відповідача від належного виховання дитини мала місце до обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та засудження до позбавлення волі.

Сам по собі факт заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог про позбавлення його батьківських прав та подання апеляційної скарги на рішення суду в даному конкретному випадку не можуть свідчить про належний його інтерес до дитини.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини без позбавлення його батьківських прав і покладення на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків, є недоцільним та суперечитиме інтересам дитини. Неодноразове відібрання малолітнього ОСОБА_3 від батьків (в тому числі одразу після повернення дитини в біологічну сім`ю) свідчить про обізнаність відповідача, як батька, про неналежність виховання ним дитини та необхідність змінити свою поведінку.

Контроль органів опіки та піклування за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків не спричинив на нього належного впливу та до усвідомлення відповідачем своєї неналежної поведінки по відношенню до сина та її зміни не призвів.

Доводи апелянта про те, що судом не була з`ясована думка дитини щодо позбавлення його батька батьківських прав не заслуговують на увагу, оскільки малолітньому ОСОБА_3 на момент розгляду справи у суді першої інстанції виповнилось лише шість років, що свідчить про неможливість усвідомленого висловлення ним своїх думок.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Частинами 1,4 ст. 169 СК України встановлено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Вказаними положеннями закону відповідачеві надано право на поновлення його батьківських прав у випадку доведення ним свого наміру та можливості здійснювати належним чином виховання та утримання свого сина (зокрема відбування ним покарання) та відповідності цього інтересам дитини.

Положеннями статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді