Справа № 282/966/21
Провадження № 2-зз/282/3/21
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2021 року

смт. Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Носача В.М.,

при секретарі судових засідань - Грушак І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник: ОСОБА_3 , про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 158 ЦПК України, -

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2021 року на адресу Любарського районного суду Житомирської області надійшло клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник: ОСОБА_3 , про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 158 ЦПК України.

Клопотання мотивовано тим, що 29 липня 2002 року на ділянці автодороги Біла - Церква - Кременець Любарського району Житомирської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «VOLKSWAGEN-VENTA» № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та «OPEL-OMEGA» № НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .

У провадженні Любарського районного суду Житомирської області знаходилась справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

У рамках даного провадження ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року накладено арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 мешканця АДРЕСА_1 , та заборонено відчужувати дане майно до вирішення справи по суті.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 27 червня 2003 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 13282 грн. 91 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 липня 2004 року скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2007 року у відкритті касаційного провадження відмовлено. Судовий спір між Позивачем і Відповідачем вирішено остаточно.

25.08.2020 зробивши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна №221453100, ОСОБА_6 (мати заявників і співвласник квартири) дізналась, що її квартира за адресою АДРЕСА_1 , знаходить в арешті, який накладено на підставі ухвали Любарського районного суду Житомирської області від 16.09.2002. Про цей факт вона повідомила заявників.

Згідно даних Інформаційної довідки, власниками квартири АДРЕСА_2 , є ОСОБА_6 , якій належить 1/4 частини квартири, ОСОБА_7 , якій належить 1/4 частини квартири та ОСОБА_1 , якій належить 1/2 частини квартири.

Заявники вказують, що до вищевказаної квартири ОСОБА_4 жодного відношення не мав, оскільки власниками даної квартири станом на 2002 рік на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 25.11.1999 року були ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У вказаній квартирі ОСОБА_4 ніколи не проживав, зареєстрований не був і жодного відношення до сім`ї ОСОБА_9 не мав.

Арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладений помилково, оскільки у власників вищевказаної квартири відсутні будь-які зобов`язання перед ОСОБА_5 , і в ухвалі суду про накладення арешт допущена помилка, оскільки ОСОБА_4 ніколи не був мешканцем АДРЕСА_1 .

Вищенаведені преюдиціальні факти встановлені постановою Житомирського апеляційного суду від 19.05.2021.

Оскільки на підставі ухвали Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року накладено арешт на квартиру, яка належить заявникам, останні вважають, що вищенаведена ухвала суду впливає на права і законні інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як на співвласників квартири, а значить вони мають право звернутися з відповідним клопотанням в порядку ст. 158 ЦПК України.

В судове засідання заявники та їх представник не з`явились, про місце, день і час розгляду клопотання повідомлялись належним чином. Від представника заявників надійшло клопотання про проведення розгляду даного питання за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За наведених обставин суд визнав за можливе провести розгляд клопотання у відсутність заявника та його представника, за наявними в справі матеріалами.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ухвалою судді Любарського районного суду Житомирської області Слісарчук Я.А. від 16 вересня 2002 року накладено арешт на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 , мешканця АДРЕСА_1 , та заборонено відчужувати дане майно до вирішення справи по суті (а.с.12). В ухвалі про забезпечення позову одночасно зазначено про те, що її копію надіслати для виконання начальнику бюро технічної інвентаризації, начальнику МРЕВ УДАІ УМВС в Тернопільській області, начальнику ДВС Тернопільського міського управління юстиції та зацікавленим особам.

Рішенням Любарського місцевого суду Житомирської області від 27 червня 2003 року позов ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 10 546,15 грн. матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, 185,76 грн. вартості проведеної експертизи, 1 000 грн. за надання йому правової допомоги, 51 грн. мита та 1 500 грн. моральної шкоди, а всього 13 282,91 грн. У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення 7 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовлено за недоведеністю заявлених вимог. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 83,50 грн. мита та на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області 250 грн. за проведення судово-автотехнічної експертизи (а.с.8-11). Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 24 травня 2007 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 27 червня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 22 липня 2004 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с.13-14).

За відомостями із інформаційної довідки №221453100, отриманої 25 серпня 2020 року із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , обтяжена. Тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5466778; зареєстровано: 10 серпня 2007 року за №5466778 реєстратором: перша Тернопільська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: ухвала від 16 вересня 2002 року Любарський районний суд; власник: ОСОБА_4 ; заявник: перша Тернопільська державна нотаріальна контора, архівний запис з Феміди за № від 17 вересня 2002 року (а.с.15-16).

Разом із тим, із ксерокопії свідоцтва про право власності на житло від 25 листопада 1999 року, яке видане Міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням (наказом) керівника органу приватизації - начальника Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації від 15 листопада 1999 року №30797, вбачається, що органом приватизації посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , дійсно належить за правом приватної спільної власності: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.17). У матеріалах справи відсутні докази того, що свідоцтво про право власності на житло та розпорядження (наказ), на підставі якого воно видано, визнані у судовому засіданні недійсними. Разом із тим, на звороті свідоцтва про приватизацію житла містять записи начальника Тернопільського міського БТІ та директора ТзОВ «Міське БТІ» Гнатюка О.В. про те, що спірна квартира зареєстрована у Міському БТІ у реєстрову книгу за №31037 та 1/4 частина квартири, яка належала померлому ОСОБА_8 , зареєстрована 17 травня 2007 року за ОСОБА_1 згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2007 року справа №2-1569/07 (зворот свідоцтва).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, які отримані 25 серпня 2020 року за номером інформаційної довідки 221453100, трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової приватної власності наступним особам: ОСОБА_6 - 1/4 частка (рішення про державну реєстрацію прийнято 17 травня 2007 року); ОСОБА_2 1/4 частка (рішення про державну реєстрацію прийнято 17 травня 2007 року); ОСОБА_1 1/2 частка (рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 березня 2007 року та свідоцтво про право власності від 25 листопада 1999 року) (рішення про державну реєстрацію прийнято 17 травня 2007 року) (а.с.15-16).

Отже, матеріалами справи не доводиться, що квартира АДРЕСА_2 , або частина у цій квартирі належала або належить ОСОБА_4 .

Проте, забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У даному випадку рішенням суду стягнуто на користь ОСОБА_5 із ОСОБА_4 певних сум, а забезпечено виконання даного рішення суду помилково за рахунок нерухомого майна, яке ніколи не належало та не належить відповідачу ОСОБА_4 , чим порушено право власності заявників ОСОБА_1 , яка є власником 1/2 частки у квартирі, та ОСОБА_2 , яка є власником ј частки у квартирі, та які не мають зобов`язань ні перед ОСОБА_5 , ні перед ОСОБА_4 , тобто сторонами у цій цивільній справі.

Окрім того, забезпечення позову було здійснено шляхом, начебто, накладення арешту на майно ОСОБА_4 та забороною відчужувати майно до вирішення справи по суті. Справа по суті вирішена, а позов продовжується незаконно забезпечуватися шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке боржнику не належало та не належить, а частково належить заявникам ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , які не мають відношення до даної справи, але всупереч положень чинного законодавства ухвалою суду їм чиняться перешкоди у розпорядженні ними частинами квартири, оскільки майно у цій частини також обтяжено та заборонено його відчуження, хоча право власності є непорушним.

Відповідно до змісту частини першої ст.158 ЦПК України наразі суд може скасувати заходи забезпечення позову не лише за вмотивованим клопотанням учасника справи, а й за власною ініціативою. Отже, суд, дійшовши висновків про те, що арешт на спірну квартиру накладено помилково, не позбавлений права його скасувати, а також заборону відчужувати квартиру в частині, яка належить заявникам.

Якщо завдання цивільного судочинства можуть бути виконані коротшим та менш затратним шляхом, то саме цей шлях має бути застосований судом без вдавання до «надмірного формалізму», тим більше, що саме такий спосіб захисту порушеного права обрано заявниками, виходячи із засади диспозитивності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що клопотання підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 158, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які накладені на підставі ухвали Любарського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2002 року, а саме:

- зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_2 на праві власності;

- зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на праві власності.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд Житомирської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя В.М. Носач