Справа № 127/2492/21
Провадження № 22-ц/801/1313/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 рокуСправа № 127/2492/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Матківської М. В.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

за апеляційними скаргами Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2021 року, ухвалене в складі судді Король О. П. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

02 лютого 2021 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» (далі КП «Вінницька транспортна компанія») за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі ПАТ «СК «Уніка») про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 29 серпня 2019 року о 08 год. 35 хв. в м. Вінниці по вулиці Д. Нечая в напрямку вул. Дубовецької в районі зупинки вул. К. Широцького трапилась дорожня транспортна пригода автомобіля марки «Reno Меgап», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та муніципального автобуса «Богдан А701.32», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ № 200537 від 29 серпня 2019 року, відповідно до якого о 08 год. 35 хв. в м. Вінниця по вул. Д. Нечая в напрямку вул. Дубовецької в районі зупинки вул. К. Широцького водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Reno Меgап», під час виконання маневру праворуч не надав перевагу в русі автобусу «Богдан А701.32», який рухався по правій смузі попутного напрямку руху, що призвело до ДТП та механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками. Тобто, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п. 10.1,10.3 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Відповідно до висновку судового експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автомеханічної експертизи №7185/7186/19-21 від 27 квітня 2020 року, проведеної на підставі постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року, в заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Reno Меgап», який перебував у дорожньо-транспортній пригоді, невідповідностей нормам ПДР України не вбачається і попередження події даної ДТП від його дій не залежало. Згідно з пунктом 6 висновку згідно з наданими матеріалами адміністративної справи, в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення події даної ДТП стала невідповідність дій водія муніципального автобуса марки «Богдан А-701.32», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 нормам вимог п. 13.1. ПДР України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області під 14 травня 2020 року по справі №127/28179/19 провадження відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія муніципального автобуса марки «Богдан А-701.32», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «УНІКА» на підставі полісу №АО/3801394 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000,00 грн.; за шкоду, завдану майну становив 100000,00 грн.

Автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень і відповідно до рахунку № СФВ-К-80151 від 17 червня 2020 року виписаного ТОВ «Фаворит Авто Вінниця» вартість збитку завданого автомобілю становить 5034,50 гривень.

На звернення позивача до страховика ПрАТ «СК «УНІКА» він не отримав виплати страхового відшкодування за полісом №АО/3801394 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ОСОБА_3 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував муніципальним автобусом та перебував в трудових відносинах з Комунальним підприємством «Вінницька транспортна компанія».

Виходячи з наведеного, позивач просив стягнути з КП «Вінницька транспортна компанія» матеріальні збитки, нанесені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5034,50 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з КП «Вінницька транспортна компанія» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 5034,50 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з КП «Вінницька транспортна компанія» судовий збір у дохід держави в розмірі 454 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року по справі № 127/28179/19, яка набрала законної сили, відносно ОСОБА_1 , встановлено його невинуватість у вчиненні ДТП, а натомість констатовано невідповідність дій водія муніципального автобуса марки «Богдан А-701.32», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 нормам вимог п. 13.1 ПДР України. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки (в даному випадку КП «ВТК») відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таких обставин відповідачем суду не доведено.

Стягнення збитків, які були завдані позивачу, мають бути компенсовані відповідачем КП «Вінницька транспортна компанія», оскільки на момент ДТП муніципальний автобус марки «Богдан А-701.32», реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований в ПрАТ «СК «УНІКА» поліс № АО/3801394, а водій ОСОБА_3 перебував з КП «Вінницька транспортна компанія» у трудових відносинах.

Суд також виходив з того, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, адже відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, КП «Вінницька транспортна компанія»подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції 03 лютого 2021 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, якою з-поміж іншого було надано КП «ВТК» 15-ти денний строк з моменту вручення ухвали для надання відзиву на позовну заяву. Лише 08 квітня 2021 року зазначену ухвалу із матеріалами позовної заяви було передано на пошту. Вказане відправлення було вручено відповідачу 16 квітня 2021 року. Тому, кінцевий строк для надання відзиву на позов припадав на 01 травня 2021 року. Натомість рішення суду першої інстанції ухвалено 15 квітня 2021 року. За таких обставин, судом першої інстанції було порушено принцип змагальності сторін.

У справі відсутні належні докази вини водія автобуса відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок експерта за результатами проведення автотехнічної експертизи від 27 квітня 2020 року № 7185/7186/19-21 викликає сумніви в його об`єктивності і неупередженості, оскільки при його складенні не були взяті до уваги ні показання свідків, ні складена працівниками поліції схема місця дрожньо-транспортної пригоди, а сама експертиза була проведена однобічно. Висновок експерта базується на даних, які не мають відношення до обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема оціночних судженнях слідчого, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001839 від 29 серпня 2019 року, а саме протоколу огляду предмета, диску DVD-R з відеозаписом.

Судом першої інстанції не було враховано необхідності стягнення суми збитків із страхової компанії, в якій застрахована відповідальність відповідача.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц сформовано правову позицію, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

12 липня 2019 року між відповідачем і ПрАТ «СК УНІКА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3801394. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автобус «Богдан А 701.32» д.н.з. НОМЕР_2 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну в розмірі 100 000 грн.

Також в апеляційній скарзі відповідач просить долучити до матеріалів справи новий доказ у вигляді електронного документа відео файлу диску DVD-R, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 0001839, та був наданий експерту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з КП «Вінницька транспортна компанія» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції не з`ясував глибини душевних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, протягом тривалого часу порушений звичайний для нього спосіб життя, він був змушений вживати додаткових заходів для організації свого повсякденного життя, був позбавлений можливості певний час користуватися транспортним засобом. Зважаючи на ці обставини, суд першої інстанції мав правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн. Також просить стягнути 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просили її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги КП «Вінницька транспортна компанія» заперечили, просили залишити її без задоволення.

Представник КП «Вінницька транспортна компанія» Король С. І. підтримав апеляційну скаргу відповідача, просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив, просив залишити її без задоволення.

ПАТ «Страхова компанія «Уніка» повідомлено про розгляд справи належним чином, однак в судове засідання представник ПАТ «Страхова компанія «Уніка» не з`явився з невідомих суду причин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга КП «Вінницька транспортна компанія» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

29 серпня 2019 року о 08 год. 35 хв. в м. Вінниці, по вулиці Д. Нечая в напрямку вул. Дубовецької в районі зупинки вул. К. Широцького трапилась дорожня транспортна пригода автомобіля марки «Reno Меgап», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та муніципального автобуса «Богдан А701.32», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Позивач є власником транспортного засобу «Reno Меgап», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди керував муніципальним автобусом «Богдан А701.32», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та перебував у трудових відносинах з КП «Вінницька транспортна компанія».

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року по справі №127/28179/19 провадження відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 26 травня 2020 року.

Відповідно до висновку судового експерта №7185/7186/19-21 від 27 квітня 2020 року в заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Reno Меgап», який перебував у дорожньо-транспортній пригоді, невідповідностей нормам ПДР України не вбачається і попередження події даної ДТП від його дій не залежало. Згідно з пунктом 6 висновку судового експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 7185/7186/19-21 від 27 квітня 2020 року зазначено, що згідно з наданими матеріалами адміністративної справи, в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення події даної ДТП стала невідповідність дій водія муніципального автобуса марки «Богдан А-701.32» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 нормам вимог п. 13.1. ПДР України.

Відповідно до рахунку № СФВ-К-80151 від 17 червня 2020 року, виписаного ТОВ «Фаворит Авто Вінниця», вартість збитку завданого автомобілю «Reno Megan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 5034,50 грн.

На заяву позивача від 12 жовтня 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» відмовила у здійсненні страхового відшкодування позивачу з посиланням на пункт 37.1.4. статті 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2020 року по справі № 127/28179/19, яка набрала законної сили, відносно ОСОБА_1 , встановлено його невинуватість у вчиненні ДТП, а натомість констатовано невідповідність дій водія муніципального автобуса марки «Богдан А-701.32», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 нормам вимог п. 13.1 ПДР України. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки (в даному випадку КП «ВТК») відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таких обставин відповідачем суду не доведено.

Стягнення збитків, які були завдані позивачу, мають бути компенсовані відповідачем КП «Вінницька транспортна компанія», оскільки на момент ДТП муніципальний автобус марки «Богдан А-701.32», реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований в ПрАТ «СК «УНІКА» поліс № АО/3801394, а водій ОСОБА_3 перебував з КП «Вінницька транспортна компанія» у трудових відносинах.

Суд також виходив з того, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, тому що відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено судом першої інстанції за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У справі вставнолено, що 12 липня 2019 року між відповідачем і ПрАТ «СК УНІКА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3801394. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автобус «Богдан А 701.32» д.н.з. НОМЕР_2 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну в розмірі 100 000 грн.

Частиною першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним, не закриваючи провадження у справі.

Згідно з пунктами 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом наведених норм ЦПК України з`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії апеляційного перегляду, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, неможливо. Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом. Такий же висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 752/2803/15-ц, від 08 квітня 2019 року у справі № 185/5743/16.

Суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги КП «Вінницька транспорта компанія» про те, що належним відповідачем є ПАТ «СК «Уніка», оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому, суд апеляційної інстанції також звертає увагу на наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому, врегульовано статтею 26-1 Закону № 1961-IV, згідно з якою, зокрема, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мотивував тим, що він зазнав душевних страждань внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, адже протягом тривалого часу був порушений звичайний для нього спосіб життя, він був змушений вживати додаткових заходів для організації свого повсякденного життя, був позбавлений можливості певний час користуватися транспортним засобом.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Таким чином, частина перша статті 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає з тих підстав, що відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів вважає, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не доведено факт заподіяння моральної шкоди відповідачем, оскільки позивачем надано на підтвердження розміру заподіяної майнової шкоди рахунок № СФВ-К-80151 від 17 червня 2020 року, який був наданий позивачу ТОВ «Фаворит Авто Вінниця» більш як через 11 місяців після ДТП (29 серпня 2019 року). При цьому позивачем не надано доказів, які саме пошкодження зазнав транспортний засіб позивача під час ДТП (копію схеми ДТП тощо), а тому наданий розрахунок № СФВ-К-80151 від 17 червня 2020 року не може бути прийнятий до уваги, адже висновки суду відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди відповідачем, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Згідно з пунктом 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга КП «Вінницька транспортна компанія» заслуговує на увагу та підлягає задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наведених вище мотивів.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, а також те, що позивач при пред`явленні позову звільнений від його сплати на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відтак судовий збір сплачений КП «Вінницька транспортна компанія» за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн /а. с. 70/ слід компенсувати за рахунок держави.

У той же час, судові витрати понесені позивачем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції слід залишити за позивачем, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2021 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія», за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»», про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави Комунальному підприємству «Вінницька транспортна компанія» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня) 20 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

М. В. Матківська

Повний текст постанови складегл 04 серпня 2021 року.