Справа № 740/643/21
Провадження № 2/740/578/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпусь І.М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» про визнання розірваним трудового договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати розірваним на підставі ст.38 КЗпП України трудовий договір, укладений між нею та відповідачем, трудові відносини припинити з дати набрання рішенням законної сили, зобов`язати приватне підприємство «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» видати їй трудову книжку в день набрання рішенням законної сили.

Позов аргументує тим, що 01.04.2016 її було прийнято на роботу до Київської філії приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» на посаду адміністративного помічника. Під час перебування з відповідачем у трудових відносинах 11.06.2017 вона пішла в декретну відпустку, після закінчення якої 08.08.2020, у зв`язку із відсутністю офісу підприємства за старою адресою: м. Київ, бульвар Верховної Ради 34, оф. 304, відправила відповідачу листа з проханням вказати адресу її нового місця роботи, на що відповіді не отримала.

29.12.2020 вона рекомендованим листом надіслала відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням, на який відповіді також не надійшло.

В ході здійснення перевірки Головним управлінням Держпраці в Одеській області приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» за його юридичною адресою не встановлено ознак функціонування підприємства, керівництво та посадові особи відповідача відсутні. В той же час від працівників приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» вона дізналася, що фактичною адресою юридичної особи є: 52005, Дніпропетровська область, смт.Ювілейне, вул. Теплична, 27.

Таким чином, трудові відносини між нею та відповідачем на цей час припинені, а трудовий договір фактично є розірваним, але таке розірвання неоформлене наказом про звільнення з боку відповідача, чим порушується її право на вільний вибір виду діяльності, передбачене ст.5-1 КЗпП України.

Ухвалою від 04 лютого 2021 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Станом на день розгляду справи відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов.

Позивач в судове засідання не з`явилася, на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, про підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи.

Представник відповідача - приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» в судове засідання не з явився з невідомих суду причин, хоча відповідач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.2016 прийнята на роботу до Київської філії приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС», станом на 18.12.2020 востаннє ОСОБА_1 нарахований та виплачений дохід (за кодом та назвою - державна та соціальна матеріальна допомога) Київською філією приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» у четвертому кварталі 2017 року, що підтверджується відомостями із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.6). Страхові внески за ОСОБА_1 відповідачем сплачувались у період з квітня 2016 року по жовтень 2017 року включно, що слідує з довідки форми ОК-5 про індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування (а.с. 5).

Відомості про звільнення позивача з роботи відсутні.

З матеріалів справи та відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач приватне підприємство «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» зареєстроване за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушко, 29, офіс 627.

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіслала відповідачу за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, заяву про звільнення її з посади адміністративного помічника ПП "ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС" за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України та видачу трудової книжки, проте відповіді не отримала (а.с. 7).

Право на працю - одне з пріоритетних соціальних прав, закріплених в Конституції України. У ст. 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

У п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Оскільки відповідач заяву позивача про звільнення за власним бажанням та видачу трудової книжки не розглянув, питання про припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України не вирішено. Наведене свідчить про порушення трудових прав позивача, які підлягають захисту.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Беручи до уваги вимоги частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем та приватним підприємством «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у цьому випадку є такий спосіб захисту порушеного права як визнання розірваним трудового договору за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Визначення запропонованим чином способу захисту прав позивача судом не призводить до порушення диспозитивних засад цивільного судочинства, оскільки справа розглядається у межах заявлених ОСОБА_1 вимог і на підставі поданих доказів.

Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» про визнання розірваним трудового договору та зобов"язання видати трудову книжку підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Керуючись ст.10, 12, 13, 89, 263, 265, 226 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» про визнання розірваним трудового договору та зобов"язання видати трудову книжку задовольнити.

Визнати розірваним на підставі частини 1 статті 38 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , та приватним підприємством «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС», , адреса: 65104, м. Одеса, просп. Академіка Глушко 29, офіс 627, трудові відносини припинити з дати набрання рішенням законної сили та зобов`язати приватне підприємство «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» видати трудову книжку ОСОБА_1 в день набрання рішенням законної сили.

Стягнути з приватного підприємства «ЛЕВІТ-КОМПЛЕКС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.М. Карпусь