Справа № 426/1428/21
РІШЕННЯ

іменем України

09 серпня 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Лебідь О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання,

ВСТАНОВИВ:

До Сватівського районного суду Луганської області в інтересах заявника ОСОБА_1 звернувся її представник - адвокат Кладко О.В. із заявою про встановлення факту сумісного проживання. В обґрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка була внутрішньо переміщеною особою, місце фактичного проживання якої зареєстроване в АДРЕСА_1 . На цій підставі ОСОБА_3 перебувала на обліку в Біловодському ОУ ПФУ в Луганській області як пенсіонер та отримувала пенсійні виплати. На момент смерті заявниця ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_3 , будучи зареєстрованими за різними адресами, з 2018 року фактично проживали за місцем реєстрації заявниці: АДРЕСА_2 .Під час сумісного проживання ОСОБА_1 піклувалась про свою матір, оскільки вона в силу свого похилого віку потребувала стороннього догляду. На момент смерті ОСОБА_3 виповнилося 89 років. На момент смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії, яка нараховувалася за життя померлій Біловодським ОУ ПФУ в Луганській області. Після смерті матері донька ОСОБА_1 звернулась до Біловодської державної нотаріальної контори Луганської області із заявою з питань оформлення спадкових прав після смерті своєї матері, однак отримала рекомендацію звернутися до суду для врегулювання вказаного питання, оскільки заявницею пропущений строк для прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з її матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 , допитана як свідок, просить задовольнити її заявлені вимоги про встановлення факту сумісного проживання з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Пояснила, що вона та її матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2018 року проживали разом за однією адресою: АДРЕСА_2 ., хоча і були зареєстрованими за різними адресами. В силу свого похилого віку померла потребувала стороннього догляду. На момент смерті ОСОБА_3 виповнилося 89 років. Остання перебувала на обліку в Біловодському ОУ ПФУ в Луганській області як пенсіонер та отримувала пенсійні виплати, оскільки була зареєстрована в смт. Біловодськ як внутрішньо переміщена особа. На момент смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді недоотриманої пенсії, яка нараховувалася за життя померлій Біловодським ОУ ПФУ в Луганській області.

В судовому засіданні представник заявниці - адвокат Кладко О.В. просив суд задовольнити заяву ОСОБА_1 з підстав, зазначених у ній. Просить встановити факт її сумісного проживання разом з її матір`ю ОСОБА_3 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує.

Представник заінтересованої особи - Біловодського об`єднаного УПФУ в Луганській області до суду не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника управління. Також представник заінтересованої особи надіслав на адресу суду відзив на заяву, в якій виклав свою правову позицію та просив відмовити заявнику в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі з огляду на наступне.Зі змісту заяви вбачається, що встановлення юридичного факту потрібно заявнику для реалізації його права на отримання спадщини від померлої ОСОБА_3 . Заявниця посилається, що вона проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_3 за однією адресою: АДРЕСА_2 , однак, звертаючись до суду, заявниця не надала жодних доказів, які містять інформацію про факт спільного проживання. Окрім того, згідно долучених заявником до заяви копій паспортів місце реєстрації померлої ОСОБА_3 та заявниці - зареєстровані за різні адресами. Представник заінтересованої особи звертає увагу суду на те, що згідно доданих заявником до заяви документів та матеріалів наявних в пенсійній справі заявника встановлено, що місце перебування заявниці та померлої ОСОБА_3 на обліку, як внутрішньо переміщених осіб, зареєстровано за різними адресами, а саме: ОСОБА_1 , згідно довідки від 11.07.2018 № 5242 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи адресою фактичного місця проживання/перебування є АДРЕСА_3 ; ОСОБА_3 , згідно довідки від 15.11.2017 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи адресою фактичного місця проживання/перебування є АДРЕСА_1 . Тобто місця реєстрації та фактичного проживання заявника та померлої ОСОБА_3 згідно наданих копій документів різні. Також вважає, що акт про фактичне проживання з померлою особою на день її смерті від 14.04.2021 № 31 та довідка від 15.04.2021 № 135, видані установами та органами, місцезнаходження яких було або є тимчасово окуповано території Донецької та Луганської областей та які надані заявником до суду, на підтвердження на її думку, факту сумісного проживання з померлою ОСОБА_3 є недійсними, не мають юридичної сили та не створюють жодних правових наслідків. Крім того, зазначені акт та довідка не містять інформації про фактичне проживання заявника з померлою та не містить дати, з якої заявник фактично проживав з померлою ОСОБА_3 . За таких обставин Управління вважає, що заявлені вимоги заявника не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив той факт, що заявниця проживала разом з матір`ю близько двох років до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 хворіла, а її донька ОСОБА_1 доглядала за нею, також здійснювала поховання матері.

Заслухавши заявницю, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно була матір`ю заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_1 та копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 , та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сорокине Луганської області, Україна (а.с. 4-10).

Померла ОСОБА_3 була внутрішньо переміщеною особою, місце фактичного проживання якої зареєстроване в АДРЕСА_1 . На цій підставі ОСОБА_3 перебувала на обліку в Біловодському ОУ ПФУ в Луганській області як пенсіонер та отримувала пенсійні виплати (а.с.9).

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Таким чином, акт про фактичне місце проживання з померлою особою на день її смерті № 31 від 14.04.2021 ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , а також довідка № 135 від 15.04.2021 (а.с.23-24), не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст. 76 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника.

На звернення ОСОБА_1 до Біловодської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з питань оформлення спадкових справ після смерті своєї матері ОСОБА_3 листом № 301/01-16 від 13.04.2021 їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом для надання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.11).

Згідно інформації, наданою Біловодською державною нотаріальною конторою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 468/01-16 від 29.06.2021 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 Біловодською державною нотаріальною конторою Луганської області спадкова справа не заводилась (а.с.78).

Суд не бере до уваги відзив на заяву представника заінтересованої особи, оскільки факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтвердився в судовому засіданні наданими відповідними доказами та поясненнями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що на момент смерті ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_3 хоч і були зареєстровані за різними адресами, але з 2018 року фактично проживали за місцем реєстрації заявника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засідання також встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 піклувалася про свою матір, оскільки вона в силу свого похилого віку потребувала стороннього догляду, на момент смерті ОСОБА_3 виповнилося 89 років, здійснила поховання, після її смерті.

Відповідно до п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, а також відсутність інших спадкоємців, та спору про майнове або особисте немайнове право, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання має для заявниці юридичне значення і потрібне для прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання - задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Провальє Свердловського району Луганської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 з її матір`ю ОСОБА_3 , уродженкою с. Дітковичі Бродського району Львівської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за однією адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено через Сватівський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Скрипник