печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5601/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судових засідань - Москаленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування шкоди. В обґрунтування позову вказувала, що з часу призначення і до 01.03.2018р. її пенсія обчислювалась відповідно до ч.З ст.43 Закону України № 2262-12, з урахуванням, крім іншого, додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за виконання особливо важливих завдань, надбавки за таємність (за роботу в умовах режимних обмежень) та премії, з яких сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування .На виконання Постанови КМ України № 103, Житомирський ОВК у порядк встановленому Порядком № 45, подав до ГУ ПФУ в Житомирській області довіді про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку її пенсії без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, а ГУПФУ в Житомирській області відповідно було перераховано пенсію без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, та проведено її виплату у розмірах, визначених пунктом 2 вищевказаної постанови .В зв`язку з неврахуванням в складі грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, додаткових видів грошового забезпечення та премії, з 01.01.2018р., щомісяця недоплачувалась сума у розмірі 3828,49 грн., а за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. недоплачено суму у розмірі 57427,35 грн. Житомирський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 15.09.2020р. в адміністративній справі № 240/2837/20 зобов`язав Житомирський ОВК підготувати та надати до ГУ ПФУ в Житомирській області нову довідку про розмір мого грошового забезпечення станом на 05.03.2019р., з врахуванням положень Постанови КМ України № 704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення перерахунку з 01.04.2019р. основного розміру її пенсії .Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020р. апеляційну скаргу Житомирського ОВК на вищезазначене рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2020р. повернуто особі, яка її подала, вищезазначене рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2020р. набрало законної сили. З 01.04.2019р. було відновлено її право на отримання пенсії з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.Сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, яка враховуються для обчислення її пенсії становить 6960,9 грн. (3053,7 + 264 + 3643,2).Виходячи з вимог п.«а» ч.І ст.13 Закону України № 2262-12, розмір пенсії за вислугу 20 років, як військовослужбовця військової служби за контрактом звільненого у відставку за віком, становить 55 відсотків суми грошового забезпечення. Відтак, 55 відсотків суми щомісячних додаткових видів грошового забезпеченн та премії перерахованої пенсії становить 3828,49 грн. В зв`язку з неврахуванням в складі грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, надбавки за особливості проходження службі надбавки за службу в умовах режиних обмежень та премії, їй, з 01.01.2018р., щомісяця недоплачувалась сума у розмірі 3828,49 грн. а за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. (15 місяців) недоплачено 57427,35 грн. В зв`язку з встановленням Постановою КМ України № 103 відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії, з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. недоплачено суму у розмірі 10187,04 грн.Таким чином, в зв`язку з неправомірним встановленням Постановою КК України № 103 складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсі військовослужбовцям, без врахування додаткових видів грошового забезпечення т премії, а також відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії (з 1 січня 2018р. 50 відсотків та з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р. - 75 відсотків суми підвищенн пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року), ї1 заподіяно матеріальн шкоду, а саме: було недоплачено 67614,39 гривень (57427,35+10187,04) пенсії.

Просить стягнути на її користь з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України за рахунок бюджетної програми 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», 67614,39 гривень (шістдесят сім тисяч шістсот чотирнадцять гривень тридцять девять копійок) - як відшкодування за недоотриману пенсію, в зв`язку з встановленням складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії військовослужбовцям, без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, а також, відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії з 1 січня 2018р. - 50 відсотків та з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р.-75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, згідно пунктів 1,2 Постанови КМ №103 та внесених нею змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45, які рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018р. у справі № 826/3858/18 визнано протиправними та нечинними. Просила розглядати позов в відсутність .

Представник відповідача Кабінету Міністрів України в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, просив відмовити. Подав відзив в якому вказує на те, що для відшкодування збитків повинна бути наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. Відсутність будь-якої із вказаних ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку по відшкодуванню збитків. Разом з тим, нарахування та виплата компенсації витрат частини доходів належить до компетенції пенсійного органу, тому вимога позивача щодо стягнення з держави Україна компенсації витрат частини доходів є безпідставною та необґрунтованою.Доводи позивача про стягнення з держави в особі КМУ грошових коштів не узгоджується з положеннями Законів України «Про Кабінет Міністрів України»

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 4.02.2021р.відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

В обґрунтування позову позивачка вказувала, що з часу призначення і до 01.03.2018р. її пенсія обчислювалась відповідно до ч.З ст.43 Закону України № 2262-12, з урахуванням, крім іншого, додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за виконання особливо важливих завдань, надбавки за таємність (за роботу в умовах режимних обмежень) та премії, з яких сплачувала єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування .На виконання Постанови КМ України № 103, Житомирський ОВК у порядк встановленому Порядком № 45, подав до ГУ ПФУ в Житомирській області довіді про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку її пенсії без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, а ГУПФУ в Житомирській області відповідно було перераховано пенсію без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, та проведено її виплату у розмірах, визначених пунктом 2 вищевказаної постанови .В зв`язку з неврахуванням в складі грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, додаткових видів грошового забезпечення та премії, з 01.01.2018р., щомісяця недоплачувалась сума у розмірі 3828,49 грн., а за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. недоплачено суму у розмірі 57427,35 грн. Житомирський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 15.09.2020р. в адміністративній справі № 240/2837/20 зобов`язав Житомирський ОВК підготувати та надати до ГУ ПФУ в Житомирській області нову довідку про розмір мого грошового забезпечення станом на 05.03.2019р., з врахуванням положень Постанови КМ України № 704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення перерахунку з 01.04.2019р. основного розміру її пенсії .Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020р. апеляційну скаргу Житомирського ОВК на вищезазначене рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2020р. повернуто особі, яка її подала, вищезазначене рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2020р. набрало законної сили. З 01.04.2019р. було відновлено її право на отримання пенсії з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.Сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, яка враховуються для обчислення її пенсії становить 6960,9 грн. (3053,7 + 264 + 3643,2).Виходячи з вимог п.«а» ч.І ст.13 Закону України № 2262-12, розмір пенсії за вислугу 20 років, як військовослужбовця військової служби за контрактом звільненого у відставку за віком, становить 55 відсотків суми грошового забезпечення. Відтак, 55 відсотків суми щомісячних додаткових видів грошового забезпеченн та премії перерахованої пенсії становить 3828,49 грн. В зв`язку з неврахуванням в складі грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, надбавки за особливості проходження службі надбавки за службу в умовах режиних обмежень та премії, їй, з 01.01.2018р., щомісяця недоплачувалась сума у розмірі 3828,49 грн. а за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. (15 місяців) недоплачено 57427,35 грн. В зв`язку з встановленням Постановою КМ України № 103 відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії, з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. недоплачено суму у розмірі 10187,04 грн.Таким чином, в зв`язку з неправомірним встановленням Постановою КК України № 103 складу грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсі військовослужбовцям, без врахування додаткових видів грошового забезпечення т премії, а також відсоткового зменшення виплати перерахованої пенсії (з 1 січня 2018р. 50 відсотків та з 1 січня 2019р. по 31 грудня 2019р. - 75 відсотків суми підвищенн пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року), її заподіяно матеріальн шкоду, а саме: було недоплачено пенсію.

Загальна сума збитків, заподіяних позивачу за її розрахунком становить 67614,39 грн

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 107 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій і несе передбачену законом відповідальність за неналежне виконання обов`язків в цій сфері підпорядкованими органами.

Невиконання судових рішень визнається Європейським судом з прав людини порушенням статті 6 Європейської конвенції з прав людини. Крім того, право на соціальні виплати може підпадати під захист статті 1 Першого протоколу.

Стаття 1 Протоколу не гарантує право на пенсію чи соціальне забезпечення, якщо згідно з національним законодавством для цього немає підстав.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. І це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (§ 40 рішення Суду у справі «Горнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece», заява № 18357/91) від 19 березня 1997 року, § 34 рішення Суду у справі «Бурдов проти Росії» («Burdov v. Russia», заява № 59498/00) від 07 травня 2002 року).

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (§ 54 рішення Суду у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року).

Не вживаючи заходів до виконання судових рішень, які набрали законної сили, упродовж тривалого часу, уряд позбавляє положення пункту 1 статті шостої Конвенції будь-якого сенсу, а значить порушує його (§ 37-38 рішення Суду у справі «Бурдов проти Росії»). Крім того, відсутність у людини можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті першої Першого протоколу (§ 52 рішення Суду у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З позовної заяви вбачається, що суб`єктом спірних правовідносин є управління ГУПФУ в Житомирській області, яке позивач визначає заподіювачем шкоди.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини неодноразово робив висновок, що право на суд було б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобож кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 56 Конституції Україникожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 1166 ЦК Україниунормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за неправомірні діяння посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності

у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

На державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій органів державної влади та посадових осіб, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у цій справі в якості відповідача суб`єкта, який реалізовував владні повноваження, протиправними діями якого завдано шкоду, чи органів Державної казначейської служби, до повноважень якої належить казначейського обслуговування бюджетних коштів, при участі у справі в якості відповідача Кабінету Міністрів України, який є вищим органом у системі органів виконавчої влади, та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем виступає держава, а не орган державної влади. Незалучення вказаних суб`єктів, наділених владними повноваженнями, в якості відповідачів до справи про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, та невиконання судового рішення адміністративного суду, не може виступати підставою для відмови у заявленому позові.

Частина перша статті 2 ЦПК України визначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд враховує те, що позов пред`явлено до держави Україна на підставі статті 1174 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої в результаті неправомірних дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, створеного з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та наділеного владними управлінськими функціями, питання про протиправність дій якої було вирішено судом у порядку адміністративного судочинства .

Велика Палата Верховного суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Також Верховним Судом в постанові від 06 березня 2018 року в справі № 757/30721/14-ц роз`яснено, що Держава Україна може брати участь у цивільних відносинах лише через відповідний орган державної влади, який, за умови доведеності позовних вимог, несе відповідальність за встановлені належним чином протиправну поведінку та/або незаконні рішення, дії чи бездіяльність, тощо, шляхом відшкодування такої шкоди від імені Держави України компетентними органами Державного Казначейства.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Разом із тим, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з іншим позовом про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю, залучивши належного відповідача.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку , що Кабінет Міністрів України було визначено позивачем як вищий орган виконавчої влади, який представляє державу, без посилання на незаконність його дій чи бездіяльності.

Тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст..1166,1173 ЦК України, ст..12,13,77,79, 81,263,264,27,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування матеріальної шкоди.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остапчук Т.В.