Єдиний унікальний номер 234/1020/18
Номер провадження 22-ц/804/974/21
Номер провадження 22-ц/804/974/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 червня 2018 року (ухваленого під головуванням судді Кравченко О.Ю. у м. Краматорськ Донецької області, повний текст складено 12 червня 2018 року) у цивільній справі №234/1020/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказувала, що з березня 2015 року працювала на посаді начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Наказом №757-к від 28 грудня 2017 року її було звільнено з роботи у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ 706-к від 08 грудня 2017 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; визнати незаконним та скасувати наказ №757-к від 28 грудня 2017 року про її звільнення з посади начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»; поновити її на посаді начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2017 року по день ухвалення судом рішення; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду від 12 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування посилалася на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту встановлених судом обставин, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу який обчислюється згідно із постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, відповідно до положень п.10 якої у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. А тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив їй у задоволенні клопотання про витребування доказів на підтвердження підвищення заробітної

плати, які вона просила витребувати. Відтак в апеляційній скарзі позивач змушена повторно заявити клопотання про витребування інформації про коефіцієнт підвищення заробітної плати на посаді начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» за період з 28.12.2017 року по теперішній час та довідку про середню заробітну плату, обчислену згідно постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року, в тому числі п.10 цієї постанови щодо корегування на коефіцієнт підвищення за період з 28.12.2017 року по теперішній час.

У відзиві на апеляційну скаргу редставник відповідача просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Постановою Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Краматорського міського суду від 12.12.2018 року без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі скасовано та задоволено її позовні вимоги у цій частині. Визнано незаконним та скасовано наказ від 28.12.2017 року №757-К про звільнення ОСОБА_1 та поновлено її на посаді начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Постанову Донецького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У лютому 2021 року справа надійшла до суду апеляційної інстанції та ухвалою Донецького апеляційного суду від 03.03.2021 року призначена до розгляду у судовому засідання на 31 березня 2021 року.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_1 та представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Русін В.С..

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, що при відмові в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відповідача на посаді начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей регіонального управління філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» .

Наказом № 757-к від 28 грудня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, згідно пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року визнано незаконним та скасовано наказ №757-К від 28.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 та поновлено її на посаді начальника відділу інкасації коштів та перевезення валютних цінностей філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». В частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої

заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 в редакції , яка діяла на момент звільнення позивача (надалі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 розділу ІІ Порядку, середньомісячна заробітна плата за період затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

При цьому на підставі пункт 8 цього ж розділу нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» № 104.21-41/619 від 10.01.2018 року заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували її звільненню 28 грудня 2017 року складала : за жовтень 2017 року - 9255,81 грн. та за листопад 2017 року-16858,78 грн. та за цей період відпрацьовано 31 день. Середньоденна заробітна плата складала 842,41 грн. (т.1 а.с.88, 204)

До довідки надано службову записку головного бухгалтера філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» від 20.03.2018 року № 104.21-41/918, в якій зазначено, що при розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 за останні два місці її роботи до звільнення, роботодавцем відповідно до положень пункту 4 розділу ІІІ Порядку не враховувались нараховані позивачу б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати; и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо. Також при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Суд апеляційної інстанції вважає, що надана довідка від 10.01.2018 року щодо розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за два місяці, які передували звільненню позивача, відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати та є належним доказом, який нічим не спростовується. Позивач погодилася із правильністю нарахування в довідці.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 29 грудня 2017 року по 27 січня 2021 року (день поновлення на роботі постановою Верховного Суду) складає 646 970,88 грн., виходячи із розрахунку: 842,41 (середньоденна заробітна плата) * 768 ( кількість робочих днів вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2017 по 27 січня 2021 року при п`ятиденному робочому тижні).

Однак позивач вважала, що до розміру заробітної плати,зазначеної в довідці, повинні застосовуватися коефіцієнти підвищення заробітної плати відповідно до положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (в редакції від 07.08.2015 року) передбачено,що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні

середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). ( Абзац другий пункту

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат

у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, можуть провадитися, якщо не передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

Таким чином, положення пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати застосовуються при збереженні за працівником середньої заробітної плати.

Посилання ОСОБА_1 на те,що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен проводитися на підставі п.10 зазначеного порядку з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати за період з 28.12.2017 року по теперішній час є безпідставним, оскільки правовою підставою для оплати вимушеного прогулу в даному випадку є положення ст. 235 КЗпП України, а не збереження за працівником середньої заробітної плати на час вимушеного прогулу.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Встановлено, що ОСОБА_1 понесено витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 15282 грн. Зазначені витрати підтверджуються договором про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Корольовою О.І. від 29 грудня 2017 року; додатком до договору про розрахунок вартості послуг адвоката; актом наданих послуг та довідкою адвоката про отримання від ОСОБА_1 15282 грн. за надані послуги(а.с.244-248 т.1). Зазначена сума відповідачем не спростована.

За таких обставин апеляційний суд вважає доведеними витрати, пов`язані з правничою допомогою в розмірі15282 грн.,які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Надані ОСОБА_1 розрахунки витрат, пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 16984,25 грн. судом не приймаються до уваги,оскільки розрахунок витрат складено самою ОСОБА_1 і нічим не підтверджується.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 2114,41 грн. за вимогами про стягнення середнього заробітку та при зверненні до суду касаційної інстанції ОСОБА_1 сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 40 від 21.01.2019 року у розмірі 1536,00 грн. (т.2 а.с.106, т.3 а.с.6).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 3650,41 грн..

З позовних вимог про поновлення на роботі позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом відповідно до ст. 5 Закону «Про судовий збір», однак її позовні вимоги задоволено, а тому судовий збір з позову про поновлення на роботі підлягає стягнути з відповідача на користь держави в розмірі 3171,60 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Краматорського міського суду від 12 червня 2018 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судового збору скасувати.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 646970 (шістсот сорок шість тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2017 року по 27 січня 2021 року включно.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» утримати із зазначеної суми податки та обов`язкові платежі.

Рішення суду у частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати) допустити до негайного виконання.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () на користь держави судовий збір в сумі 3171,60 грн. .

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 3650,41 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15282 грн. .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року.

Судді: