Справа № 461/1252/21
Провадження № 4-с/461/11/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Береза П.Р.,

з участю: представника заінтересованої особи Добушовського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кіт Вікторія Юріївна, ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , звернулась до суду із скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторії Юріївни щодо накладення арешту на рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), код банку 325365 у ПАТ «Кредобанк», який відкритий на ім`я ОСОБА_3 ; зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторію Юріївну вчинити дії щодо зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), код банку 325365 у ПАТ «Кредобанк», який відкритий на ім`я ОСОБА_3 .

Вимоги скарги мотивує тим, що 27 березня 2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рослюком Т.С. відкрито виконавче провадження №58730413 про примусове виконання рішення Галицького районного суду міста Львова у справі №461/2066/17 від 03 березня 2017. Того ж дня - 27 березня 2019 року, старший державний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника, які містяться на рахунку № НОМЕР_1 , код банку 325365 у ПАТ «Кредобанк» і належить ОСОБА_1 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала старшому державному виконавцю Рослюку Т.С. заяву про скасування арешту з банківського рахунку № НОМЕР_1 , мотивуючи тим, що кошти, які надходять на вказаний картковий рахунок, є її заробітною платою. 01 лютого 2021 року старший державний виконавець Рослюк Т.С. виніс постанову про повернення стягувачу виконавчого документа, припинення чинності арешту на майно боржника та скасування заходів примусового виконання рішення. 03 лютого 2021 року головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторія Юріївна відкрила виконавче провадження №64342551 на підставі виконавчого листа №461/2066/17, виданого 22 березня 2019 року Галицьким районним судом міста Львова. Того ж дня, 03.02.2021 державним виконавцем у відповідності до вимог ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника. Зазначає, що державний виконавець Кіт В.Ю., не з`ясувавши призначення коштів, розміщених на рахунку№ НОМЕР_1 , винесла постанову про арешт, а тому ОСОБА_1 змушена звернутися до Галицького районного суду міста Львова із вказаною скаргою.

Представник ОСОБА_1 адвокат Олешко Т.О. подав клопотання, згідно якого скаргу підтримує у повному обсязі, просить проводити її розгляд без його та скаржника участі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Добушовський О.В. просив відмовити у задоволені скарги у зв`язку із безпідставністю.

Держаний виконавець в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду надійшли заперечення, в яких зазначає, що наданий рахунок, з якого боржник просить зняти арешт, не має спеціального режиму використання та не надано боржником виписки з рахунку, які саме операції здійснюються по вказаному рахунку. А відтак у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття арешту з наданого боржником рахунку. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.55, ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 56 цього Закону у порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед стягувачем, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, у тому числі накладати арешт на кошти, які перебувають на рахунках.

Судом встановлено, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №64342551 з примусового виконання виконавчого листа №461/2066/17, виданого 03.10.2017 Галицьким районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 405000,00грн.

03 лютого 2021 року головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кіт Вікторія Юріївна відкрила виконавче провадження №64342551 на підставі виконавчого листа №461/2066/17, виданого 22 березня 2019 року Галицьким районним судом міста Львова.

Того ж дня, 03.02.2021 державним виконавцем Кіт В.Ю. винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про арешт майна боржника. Дані постанови підписано електронно - цифровим підписом та скеровано 05.02.2021р. в AT «Кредобанк» та в ТСЦ 4641 РСЦ ГУ СЦ МВС у Львівській області (згідно реєстру вихідної кореспонденції список №654 від 05.02.2021р. індикатор доступу №044).

ОСОБА_1 в скарзі зазначає, що 05 квітня 2019 року подала старшому державному виконавцю Рослюку Т.С. заяву про скасування арешту з банківського рахунку № НОМЕР_1 , мотивуючи тим, що кошти, які надходять на вказаний картковий рахунок, є її заробітною платою, яку вона отримувала, перебуваючи у трудових відносинах із Благодійним фондом «Салюс».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Кіт В.Ю.

Проте, з тексту скарги вбачається, що скаржниця обґрунтовує свої вимоги протиправними, на її думку, діями іншого державного виконавця - Рослюка Т.С. у іншому виконавчому провадженні, а саме №58730413, у якому 01 лютого 2021 року старший державний виконавець Рослюк Т.С. виніс постанову про повернення стягувачу виконавчого документа, припинення чинності арешту на майно боржника та скасування заходів примусового виконання рішення.

До скарги не приєднано доказу (копії заяви), на підставі якого скаржниця зверталась саме до державного виконавця Кіт В.Ю. з вимогою зняти арешт з банківського рахунку та до якого були приєднані належні докази, які би підтверджували її перебування у трудових відносинах з БФ «Салюс».

Однак, ОСОБА_1 вважає, що державний виконавець Кіт В.Ю. при винесенні постанови про арешт її майна, в тому числі рахунку № НОМЕР_1 , не з`ясувавала призначення коштів, розміщених на цьому рахунку.

На підтвердження того, що кошти, які надходять на вказаний картковий рахунок, є її заробітною платою, яку вона отримувала, перебуваючи у трудових відносинах із Благодійним фондом «Салюс», ОСОБА_1 надає довідку за №29 від 03 липня 2019 року, яка видана БФ «Салюс», про те, що остання працює у фонді та витяг з наказу №2 від 30 січня 2019 року.

Разом з цим, суду не надано виписки із запису до трудової книжки працівника, немає доказів нарахування та сплати податків та інших обов`язкових платежів до бюджету зі сторони роботодавця, а тому суд вважає, що вказані докази не підтверджують перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з БФ «Салюс».

Як вбачається з копії виписки з рахунку № НОМЕР_1 , код банку 325365 у ПАТ «Кредобанк», виданої на підставі укладеного ОСОБА_1 договору про надання розрахункових послуг від 04 червня 2009 року, договір укладено ОСОБА_5 ще за десять років до трудових відносин з БФ «Салюс», а відтак не може бути зарплатним.

Крім того, банківський рахунок № НОМЕР_1 , код банку 325365 у ПАТ «Кредобанк» не може бути належним доказом існування трудових відносин, оскільки відповідно до Постанови від 11 вересня 2017 року НБУ за №89 «Про затвердження плану рахунків», всі рахунки, що починаються з цифр 2620 - «кошти на вимогу фізичних осіб» і являються поточними - ніякого відношення до зарплати не мають.

Суд зазначає, що якщо банк вважає, що цей рахунок, який відкритий як поточний в 2009 році, став у 2019 році зарплатним, то мав би бути наданий відповідний договір з ОСОБА_1 або з БФ «Салюс» про зміну умов договору.

Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з БФ «Салюс» та, відповідно, що на картковий рахунок № НОМЕР_1 надходять кошти, які є її заробітною платою.

При цьому, суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Слід додати, що відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із ним Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Тобто, саме рахунки, визначені у ч. 2 ст. 48 Закону є спеціальними для цілей застосування обмежень при застосуванні положень, визначених у п. 7 ч. 3 ст, 18, ч. 2. ст. 48. ч. З ст. 52, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» щодо накладення арешту на кошти на таких рахунках.

Також ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Основна заробітна плата відсутня у цьому переліку.

Таким чином, судом встановлено, що наданий рахунок, з якого боржник просить зняти арешт, не має спеціального режиму використання та не надано боржником виписки з рахунку, які саме операції здійснюються по вказаному рахунку. А відтак у державного виконавця відсутні законні підстави для зняття арешту з наданого боржником рахунку.

Разом з цим, надані скаржником докази, на які посилається ОСОБА_5 , не є належними і допустимими доказами у справі і не доводять факту існування саме трудових відносин з працедавцем, а тому банківський рахунок № НОМЕР_1 , код банку 325365 у ПАТ «Кредобанк» не може бути зарплатним.

Таким чином, враховуючи, що у Шевченківському ВДВС у м.Львові відсутні правові підстави для зняття арешту з рахунку боржника, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з положеннями ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що надані скаржником докази не є належними і допустимими доказами у справі, оскільки вказаний рахунок, з якого боржник просить зняти арешт, не має спеціального режиму використання, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця - відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Волоско І.Р.