Справа № 415/4399/17
Провадження № 22-ц/810/648/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Стахової Н.В., Лозко Ю.П.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Луньової Д.Ю. в м. Лисичанськ Луганської області,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 49 439,91 грн., посилаючись на те, що між сторонами 27 вересня 2012 року був укладений договір № б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо змін кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком - Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 30 червня 2017 року виникла заборгованість у розмірі 49 439,91 грн., яка складається з: 3 691,86 грн. - заборгованість за кредитом; 39 317,58 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 600 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 330,47 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 1 600,00 грн.

Рух справи в суді першої інстанції

06 грудня 2017 року справу розглянуто та винесено заочне рішення яким позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 вересня 2012 року в сумі 49 439,91 грн.

03 січня 2018 року відповідач надав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 16 травня 2018 року заочне рішення було скасоване, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

23 лютого 2021 року позивач надав заяву про зміну розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути заборгованість в розмірі 16750,36 грн. (3691,86 грн. заборгованість по тілу кредиту; в т.ч. 3691,86 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4024,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 9033,70 грн. заборгованість по пені).

Ухвалою від 27 березня 2020 року дана справи прийнята до провадження суддею Луньовою Д.Ю., ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 150).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року в позовних вимогах АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», якими встановлено порядок повернення коштів черговими платежами та те, що кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки, не були підписані відповідачем, тому вони не є частиною кредитного договору б/н від 27 вересня 2012 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 . Крім того, анкета-заява позичальника від 27 вересня 2012 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. За таких обставин, момент перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором починається - з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту. Зважаючи на це, перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу відповідача по кредиту. Оскільки, останній платіж на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 відповідно до наданої позивачем виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості, вніс 24 квітня 2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 28 липня 2017 року, суд доходить висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. Зокрема у вказаній справі, судом першої інстанції було встановлено, що сторонами було погоджено правила користування платіжною карткою. У даній справі між сторонами кредитного договору не було погоджено графік погашення чергових платежів та те, що кінцевий строк погашення відповідає строку дії картки. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 травня 2018 у справі № 369/6892/15.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підставі вищевказаної анкети-заяви Відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5). Отже, з виписки чітко вбачається, що Відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, та ін., однак використані кредитні кошти Банку не повернув. Суд безпідставно дійшов висновку про доведеність заборгованості за тілом кредиту лише в сумі 1 500,00 грн з огляду на таке. Визначаючи суму заборгованості за тілом кредиту, суд вважав, що сума фактично отриманих кредитних коштів є тотожною сумі кредитного ліміту. Суд першої інстанції не врахував, що кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто Відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами. Відповідно, сума заборгованості за тілом кредиту змінюється постійно в залежності від коштів, що використовуються, а також вносяться на погашення заборгованості. Позивач наголошує, що суми, які він просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені. Зокрема, із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції про зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. Крім цього, з виписки, що надана суду 1 інстанції, вбачається факт користування Відповідачем послугою «Оплата частинами». Умовами договору передбачена можливість для власників кредитних карток користуватися послугою «Оплата частинами. В разі користування такою послугою клієнт зобов`язується не допускати зниження розміру доступного залишку грошових коштів на картці менше суми щомісячного платежу, зазначеного в чеку. У разі недостатньої кількості коштів для оплати чергового платежу, наданого по сервісу Оплата частинами, клієнт доручає Банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму, необхідну для сплати чергового платежу. Оскільки сервіс «Оплата частинами» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається. Факт користування послугою «Оплата частинами» Відповідачем належними та допустимими доказами по справі не спростовано; жодних звернень щодо вчинених операцій по кредитній картці без волевиявлення Відповідача до Банку не надходило. Суд першої інстанції не встановив дійсного розміру заборгованості Відповідача за фактично отриманими кредитними коштами та безпідставно зменшив заборгованість Відповідача за тілом кредиту, звільнивши його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти в повному обсязі. Судом першої інстанції не взято до уваги таку істотну обставину як строк дії карток. Відповідно до довідки, що надана суду 1 інстанції та міститься в матеріалах справи, Відповідачу було надані кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , зі строком дії перевипугценої картки до останнього дня 11.2016 року, тобто картка була перевипущена. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Згідно Постанови НБУ від 17.12.2003г. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, яюцо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Оскільки, Відповідача було ідентифіковано при підписанні анкети-заяви., то при перевипуску картки, підписання нової анкети не було потрібно.З виписки по рахунку (що міститься в матеріалах справи) вбачається, що Відповідач активно користувався карткою№ НОМЕР_2 з терміном дії 11/16 а саме: користувався кредитними коштами, знімав готівку в банкоматах, розраховувався в торгівельній мережі, що неможливо здійснювати без наявної картки, а також частково сплачував заборгованість. За Умовами та правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної картки. Після закінчення строку дії картки, на вимогу клієнта видається нова картка, якщо від нього не надійшла заява про закриття картрахунку (п. п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3 Умов). Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання кредитного договору, ніхто зі сторін не заявив про намір його припинити, така заява до банку від позичальника не надходила. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі, враховуючи висновки Верховного Суду України про застосування положень ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України, викладені у постанові від 16.04.2014р. № 6-24цс14, починається із наступного дня після спливу строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк картки до останнього дня 11/16 року, а Позивач звернувся до суду з позовом у 2020 році, що підтверджується поштовим реєстром про відправлення позову (є в матеріалах справи) тобто в межах строку позовної давності. Відмовляючи в стягненні заборгованості по відсоткам та неустойці, суд не врахував, що: саме на Відповідачеві лежить обов`язок регулярно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що Відповідач засвідчив власним підписом в Заяві; саме Відповідач у випадку незгоди зобов`язаний звернутися з письмовою заявою до банку про розірвання договору. Однак Відповідач не звертався до Банку задля розірвання договору, а навпаки погодився зі змінами та прийняв їх. адже продовжував протягом тривалого часу користуватися кредитною карткою та частково погашав заборгованість. Отже, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту). відсотків, пені а також штрафу. Крім цього, згідно постанови Верховного суду від 23 січня 2018 року по справі № 755/7704/15-ц, а також постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц,належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв 'язку з іншими наявними у справі доказами, а v випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Тобто, якщо суд не погодився з наданим Банком розрахунком заборгованості, він повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у позові взагалі.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача по справ у встановлений строк не надходило, що не заважає розгляду апеляційної скарги (відповідно до положень ст. 360 ЦПК України). Від скаржника надійшли клопотання та пояснення в порядку ст.43 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів встановлено, що згідно з договором № б/н від 27.09.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з заявою про зменшення розміру позовних вимог заборгованість за договором № б/н від 27.09.2012 року ОСОБА_1 становить на загальну суму у розмірі 16 750,36 грн..

Інформації стосовно зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» суду першої інстанції та апеляційному суду не надавалось.

Згідно з довідкою (а.с.128), наданою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 надано наступні кредитні картки: номер картки НОМЕР_1 , номер картки НОМЕР_2 з терміном дії до останнього дня 11/16.

Судова колегія звертає увагу на ту обставину, що звернення позивача до суду відбулось 28.07.2017 року, що свідчить про своєчасність звернення позивача до суду та скасування рішення суду в цій частині через необґрунтоване з`ясування обставин, що мають значення в даній справі.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 17 березня 2012 року між банком ПАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому внаслідок реорганізації - АТ КБ «ПриватБанк») був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 1500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до п. 2.1.1.5.5. з видачею кредитної картки.

На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача, копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» не підтверджують погодження сторонами умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.

03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави відмови у задоволенні позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача кредитних коштів в сумі 1427,05 грн, які він фактично отримав на підставі заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та не погасив вказану заборгованість станом на строк дії картки, а саме останнього дня листопада 2016 року.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «КБ «ПриватБанк» процентів та неустойки за договором кредиту, оскільки позивачем не доведено погодження з відповідачем розміру процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у виді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Ухвалюючи нове судове рішення, колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 27 вересня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Крім того, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 вересня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28 липня 2017 року). Так кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, апеляційний суд доходить наступного, що у разі визнання анкети-заяви о приєднанні до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» як чинного договору, то в такому разі у вказаних домовленостях сторонами не зазначено усі умови користування кредитом, а саме заборгованості за процентами за користування кредитними коштами , що встановлено позивачем у розмірі 16 750,36 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 3691,86 грн, заборгованості за простроченими відсотками 4024,80 грн, заборгованістю по пені - 9033,70 грн. у зв`язку з чим вбачається порушення процесуальних норм права.

Також при укладенні вказаної анкети-заяви вбачаються порушення частин першої, другої статті 207 ЦК України, що відображується в тому, що зазначені вище домовленості повинні бути вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, про, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, колегія суддів, зазначає про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 1427,05 грн. виходячи з наданого розрахунку позивачем саме ця сума вказана як заборгованість за тілом кредиту на момент 30 листопада 2016 року (термін закінчення дії договірних відносин) яку необхідно стягнути з відповідача по справі.

Крім того, ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн., при поданні апеляційної скарги - судовий збір в сумі 2400,00 грн., а всього 4000,00 грн. (а.с.1, 230). Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, то судові витрати відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 340, 40 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 травня 2021 року скасувати.

У справі ухвалити нове рішення яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором б/н від 27 вересня 2012 року, яка складається із заборгованості за кредитом 1427 (одну тисячу чотириста двадцять сім ) гривень 05 копійок, та у відшкодування судового збору 340 (триста сорок ) гривень 40 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий В.В. Кострицький

Судді Н.В. Стахова

Ю.П. Лозко