Справа № 496/2646/20
Провадження № 2/496/928/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним правочин-договір купівлі-продажу від 01.03.2020 року, укладений між нею та відповідачкою та визнати за нею ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,1 кв. м., житловою площею 41,8 кв. м..

Свої вимоги мотивує тим, що 01 березня 2020 року між нею та ОСОБА_2 було укладено у простій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала 2000 доларів США за продаж житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем було складено розписку, якою відповідачу було передано правовстановлюючі документи, ключі від будинку, однак при укладенні договору купівлі-продажу між сторонами не була дотримана форма договору купівлі-продажу. Правочин сторонами повністю виконаний, але відповідачка одноособово користується будинком. В цей же день було складено попередній договір про відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спірного майна.

Відповідно до витягу з ДРРП на нерухоме майно №201842708 від 26.02.2020 року за відповідачкою зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,1 кв. м., житловою площею 41,8 кв. м..

Після передачі грошових коштів, ключів та правовстановлюючих документів відповідачка відмовляється передати спірне майно та укласти угоду нотаріально. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд задовольнити її позовні вимоги.

Позивачка до підготовчого судового засідання не з`явилась, а її представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що на позовних вимогах наполягає та просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідачка до підготовчого судового засідання не з`явилась, але подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила суд розглянути справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає заяву відповідачки про визнання позову, оскільки вона суперечить закону виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 березня 2020 року між сторонами було укладено попередній договір у письмовій формі, який не посвідчено нотаріально, відповідно до якого вони домовились укласти договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,1 кв. м., житловою площею 41,8 кв. м. протягом двох місяців з моменту укладення вказаного договору. На момент укладення вказаного договору позивачка сплатила відповідачці грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, що зазначено в попередньому договорі та розписці ОСОБА_2 (а.с. 7, 8)

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а ч. 1 ст. 81 вказаного кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, (додано 1 аркуш) у вказаному реєстрі зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110 кв. м., житловою площею 46,4 кв. м., самочинно збудовані господарські будівлі: «З» - літня кухня, «М» - гараж, також проведено реконструкцію житлового будинку зі збільшенням загальної площі на 44,10 кв. метрів, у тому числі житлової площі на 6,40 кв. м.. Відомостей щодо власника вказаного будинку не зазначено (а.с. 11).

Тобто позивачкою не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих право власності відповідачки на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,1 кв. м., житловою площею 41,8 кв. м., на який просить суд визнати право власності. Попередній договір же був укладений між сторонами, щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 92,1 кв. м., житловою площею 41,8 кв. м. укладеного між сторонами суду не надано, а суд розглядає справу лише на підставі наданих сторонами доказів.

Щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним суд також виходить з правової позиції Верховного Суду України викладеного у справі за № 6-1288цс17 в якій зазначено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації, вказана вимога закону не дотримана сторонами, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 210, 220, 640, 657 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра