РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2021 року м. Мукачево Справа №303/7987/20

2/303/473/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього кредитної заборгованості у сумі 35826,33 гривень.

Як на підставу для задоволення вищевказаних позовних вимог, банківська установа посилається на те, що в процесі цивільно-правової реалізації укладеного між позивачем та відповідачем договору кредиту, зобов`язання позичальника перед банківською установою зі сплати кредиту та інших нарахувань (процентів, пені, комісії та штрафів) залишилися невиконаними, тому виникла необхідність у судовому захисті прав позивача шляхом задоволення вимоги за предметом позову.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким в задоволенні позову просить відмовити, оскільки кошти в сумі 18370,00 грн зняті з його рахунку злочинним шляхом, у зв`язку з чим порушено кримінальне провадження та про що повідомлено позивача. Крім того, на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий напис №30976 про стягнення з нього на користь позивача заборгованості в сумі 28764,11 грн, що дає підстави для висновку про те, що банківською установою заявлено вимогу про стягнення одних і тих складових заборгованості. Також, в процесі примусового виконання виконавчого напису з нього стягнуто суму 16698,66 гривень, яка не відображена у виписці по рахунках.

Позивач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відповідь на відзив на позовну заяву не подав.

На підставі ухвали суду від 11 березня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

З урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що за умовами укладеного кредитного договору від 02.02.2018, оформленого на підставі Заяви від №02 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 2 лютого 2018 року (а.с. 4) АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі -Банк) надав ОСОБА_1 (далі - Позичальник) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 20000,00 гривень.

Посилаючись на обставини щодо неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором позивач зазначив, що станом на 08.12.2020 наявною є заборгованість, загальний розмір якої становить суму 35826,33 гривень (в т.ч. 19160,57 грн - заборгованість за кредитом, 16565,76 грн - заборгованість за процентами, 100,00 грн - штраф).

Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Факт отримання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок ні відповідачем, ні його представником не оспорюється.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить також із того, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

У відповідності ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент ухвалення судового рішення по справі, зобов`язання за Кредитним договором відповідачем належним чином не виконані.

Разом з тим, 12 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 30976 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором за період з 01.04.2019 року по 21.10.2019 року в сумі 28764,11 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4372,97 гривень; прострочена заборгованість за комісією - 300 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 6346,54 гривень; строкова заборгованість за сумою кредиту 16691,62 гривень, строкова заборгованість за комісією - 0 грн; строкова заборгованість за процентами - 1052,98 гривень (надалі - Виконавчий напис).

05.02.2020 приватним виконавцем виконавчого кругу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. відкрито виконавче провадження ВП №61161116 щодо стягнення за Виконавчим написом.

З даних довідки про доходи пенсіонера від 19.02.2021 №128/03.02 вбачається, що з пенсії ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП №61161116 відраховано за період з лютого 2020 року по липень 2020 року суму 16698,66 гривень.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача станом на 08.12.2020 року.

По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, поняття яких законодавцем розкрито у ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України. Тобто суд, сприяючи всебічному і повному з`ясуванню обставин справи розглядає справи на підставі поданих сторонами доказів.

Обов`язок щодо доведення певних обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, передбачений частиною третьою ст. 12 та частиною першою ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України

При цьому, у відповідності до ст. 76 Цивільного процесуального кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Фактичний аналіз наявних в матеріалах справи даних (виписка з рахунку, а.с. 15, виписка/особовий рахунок з 02.02.2018 по 08.12.2020, а.с. 16-19) не дають можливість суду зробити висновок про врахування сум, відображених у Виконавчому написі та стягнутих з відповідача коштів в процесі виконання такого, при визначенні позивачем суми заборгованості за кредитом на дату звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову в позові за недоведеністю вимог.

Крім того, як вбачається з виписки/особового з моменту укладання договору (02.02.2018) до 25.01.2019 відповідач виконував умови договору, здійснюючи погашення наявної заборгованості.

Разом з тим, 19.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до чергової частини Мукачівського ВП із заявою щодо заблокування невідомою особою його номеру мобільного телефону на зняття з кредитної картки «ПУМБ» грошових коштів на суму близько 19000,00 гривень.

Відомості про кримінальне правопорушення на підставі вказаної заяви, 19.02.2019 внесені до ЄРДР за №0000405 (а.с. 37).

08.04.2019 представником відповідача надіслано повідомлення АТ «ПУМБ» про заволодіння грошовими коштами злочинним шляхом (а.с. 38).

З повідомлення Мукачівської місцевої прокуратури від 27.01.2020 №07.32-82-382ВИХ-20 вбачається, що матеріали кримінального провадження за №0000405 від 19.02.2019 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України скеровані до Прокуратури Дніпропетровської області.

Тобто, відповідач, дізнавшись про несанкціоновані фінансові операції по його рахунку, що мали місце з 17.02.2019 по 18.02.2019 невідкладно звернувся зі заявою до поліції щодо проведення перевірки за фактом несанкціонованого зняття коштів, за результатом розгляду якої внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України, та повідомив АТ «ПУМБ».

Відповідно до статті 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Порядок зарахування коштів на розрахунковий рахунок регулюють Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (надалі - Закон).

Так, згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 5 грудня 2014 року, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції.

Також в п. 9 визначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18).

В свою чергу, позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам.

Таким чином, з урахуванням наявності відкритого кримінального провадження відносно факту заволодіння коштами відповідача, яке перебуває на стадії досудового розслідування, Виконавчого напису, за яким стягнуто заборгованість за Кредитним договором та відсутності даних щодо врахування відображених у ньому сум при зверненні до суду з вимогою за предметом даного позову, позовні вимоги є доказово непідтвердженими, тому задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі у сумі 2102,00 грн. (а.с. 23) підлягають віднесенню на позивача відповідно до частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати по справі у сумі 2102,00 гривень (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок) покласти на позивача.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

5. Позивач: Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (04070 м. Київ, вул. Андріївська, 4, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Представник відповідача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя В.В. Кость