Номер провадження: 22-ц/813/3836/21
Номер справи місцевого суду: 501/672/16-ц
Головуючий у першій інстанції Максимович Г.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Котика Ф.І.,

апелянта ОСОБА_2 ,

представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа Державний нотаріус Іллічівської міської нотаріальної контори Жмихова Олена Сергіївна, про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Департаменту державної архітектурно-будівельної Інспекції України в Одеській області, Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права власності на майно, поділ спадщини, виділення майна та визнання права власності на нього, припинення права на належне в спадщині майно зі стягненням грошової компенсації,

встановив:

19 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа Державний нотаріус Іллічівської міської нотаріальної контори Жмихова О.С., про визнання права власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини на квартиру АДРЕСА_1 , та 1/4 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . В подальшому зменшив розмір позовних вимог та замість 1/4 просив визнати право власності на 1/12 частину вказаної квартири, а також просив визнати право власності на 1/4 частину садового будинку АДРЕСА_3 , та 1/4 частину земельної ділянки за тією ж аресою, під якою знаходиться вищевказаний садовий будинок.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що 27.04.2012 року позивач, перебуваючи в місці відбування покарання за вироком суду (10 років позбавлення волі), подав заяву про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті його батька - ОСОБА_7 та 03 травня 2012 року була зареєстрована спадкова справа №52754447 (нотаріальний №155/2012) в Іллічівській міській державній нотаріальній конторі.

Після відбування покарання, 09 лютого 2016 року позивач знову звернувся до нотаріальної контори із заявою. Але йому, внаслідок відсутності в нього правовстановлюючих документів на майно спадкодавця та внаслідок не надання спадкоємцями за законом правовстановлюючих документів на майно спадкодавця, - було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, чим було порушене його право на отримання спадщини.

Просив відмовити в задоволенні зустрічного позову, так як йому немає де жити, а тому будуть порушені його права. Вважає, що ОСОБА_8 позбавила його батьківського піклування.

В свою чергу, 03 червня 2016 року відповідачка ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину садового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_3 , зазначила, що спадкоємцями ОСОБА_7 , які прийняли спадщину є вона та син померлого від першого шлюбу - ОСОБА_2 (первісний позивач у справі), а дочки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовились від спадщини на її користь.

Окрім того, вони із спадкодавцем з 30 жовтня 1974 року по день його смерті проживали однією сім`єю, з яких з 30.10.1974р. по 20.06.1996р. - в зареєстрованому шлюбі, з 20.06.1996р. по 26.02.2011р. - без реєстрації шлюбу та 26.02.2011р. шлюб був зареєстрований повторно.

Так як вони все життя із спадкодавцем прожили сім`єю, то і майно, яке вони набули, вважає спільним майном подружжя, а тому вона не згодна із запропонованим позивачем ОСОБА_2 порядком розподілу спадкового майна. Вона вважає, що син спадкодавця має право на отримання 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 , та 1/8 частки іншого спадкового майна, а вона - 7/8 (з яких 1/2 - як співвласник спільного майна та 3/8 - у спадок).

Враховуючи, що спадкове майно складається з 1/3 частини трикімнатної кв. АДРЕСА_1 , садового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_3 , з кожного з яких не можливо виділити 1/8 частку, то вона пропонувала стягнути з неї компенсацію в розмірі 165 307,5 грн.

Проте, після проведення судової будівельно-технічної експертизи, заявою від 12.01.2017 року ОСОБА_5 уточнила свої позовні вимоги, в частині стягнення з неї грошової компенсації на користь ОСОБА_2 в сумі 222 399,5 грн., сплативши 28.04.2017 року вказану суму на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області.

Заявою від 19.06.2017 року на підставі ст.601 ЦК просила:

1) стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати по справі в сумі 14093,17 грн.;

2) здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог;

3) стягнення на користь ОСОБА_2 здійснити з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Одеській області;

4) залишок суми на депозитному рахунку ТУ ДСА України в Одеській області повернути ОСОБА_5 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано право на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 за ОСОБА_2 : на 1/12 частки кв. АДРЕСА_1 , 1/8 частку земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647 з 1/8 часткою буд. АДРЕСА_3 ; 1/8 частку земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Поділено спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 154 967,16 грн. за 1/12 частку кв. АДРЕСА_1 та припинено право ОСОБА_2 на належну йому в спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 , на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на 1/12 частину кв. АДРЕСА_1 , що належала померлому ОСОБА_7 на праві приватної власності на житло, виданого Іллічівською міською радою 30 грудня 1999 року на підставі розпорядження органу приватизації №953 від 29.12.1999 року та зареєстрованого КП «БТІ» м. Іллічівська 17 січня 2000 року в реєстровій книзі №ПР-18, під реєстровим №220, стор. №107.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 109 735,38 грн. - вартість 1/8 частки буд. АДРЕСА_3 під літ.«А» із 1/8 часткою земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647 та 1/8 частки вартості земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та припинено право ОСОБА_2 на належні йому в спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_7 1/8 частку буд під літ.«А» із 1/8 часткою земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647 та 1/8 частку земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з:

садового будинку під літ. "А", в якому:

I комора площею 10,9 кв.м,

веранда площею 9 кв.м.,

санвузол площею 3,5 кв.м.,

житлова кімната площею 14,5 кв.м,

житлова кімната площею 16 кв.м.,

- кухня площею 17 кв.м.,

а всього загальною площею 70,9 кв.м , житловою площею 30,5 кв.м.,

- сараю під літ. "В"- 7,9 кв.м;

- вбиральні-душу літ. «Г» - 4,1 кв.м,

- №1-3, I дворові споруди.

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 , кадастровий №:02:008:0647, площею 0,06 га для ведення садівництва, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №589118, виданого 22 лютого 2010 року.

В іншій частині позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 13 958,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 14 093 грн.

Крім того, додатковим рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 травня 2018 року заяву ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_3 та 1/2 частину земельної ділянки АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:008:0647, площею 0,0600 га для ведення садівництва, як набуті за час шлюбу та проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 .

Здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог та остаточно стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 264 568,46 грн. (278 661,46 14093), із яких сума в розмірі 222 399,5 грн. підлягає виплаті ОСОБА_2 з депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, а решта суми в розмірі 42 168,96 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_11 на корить ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про зміну рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2018 року, а саме зазначити, що замість суми в розмірі 109 735,39 грн. підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 сума в розмірі 79 392,50 грн., замість суми в розмірі 154 967,16 грн. підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 143 007 грн., замість суми 13 958,92 грн. підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 2 271 грн., а загальна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 складає 210 577,33 грн., які підлягають виплаті ОСОБА_2 з депозитного рахунку ГУ ДСА України в Одеській області. Сума в розмірі 11 822,17 грн. з цього ж рахунку підлягає поверненню ОСОБА_5 . Також просить виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про відхилення наданих ОСОБА_5 доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2018 року, та постановлення нового, яким первинний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 прийняли спадщину за законом, а доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_5 , у зв`язку з чим розмір частки спадкового майна ОСОБА_2 - 1/4, а ОСОБА_5 - 3/4. Зазначені обставини вбачаються із нотаріально завіреної копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2, а.с.143-212).

Спадковим майном, яке залишилось після смерті ОСОБА_7 є: 1/3 частка кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею 47,4 кв.м.; 1/2 частка домоволодіння АДРЕСА_4 частка земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить 1/12 частина кв. АДРЕСА_1 , 1/8 частина будинку АДРЕСА_3 , а також 1/8 частина земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки він є правильним і обгрунтованим.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково двічі зазначив про те, що ОСОБА_2 , як спадкоємцю першої черги після смерті його батька належить на праві власності 1/8 частка земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд також обгрунтовано визнав за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_3 , а також на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, як співвласника вказаних об`єктів нерухомості, набутих в період шлюбу і сумісного проживання з ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд правильно вказав, що ОСОБА_5 набула право власності на іншу 1/3 частину спадкового майна після смерті її чоловіка - ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності для захисту прав ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/2 частку спільного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не пройшов (т.2, а.с.116), оскільки за змістом ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України.

При цьому суд виходив із того, що ч.3 ст.29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі ст. 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 дізналась про порушення її права після звернення до суду спадкоємця ОСОБА_2 - 28.03.2016р. та звернулась до суду за захистом своїх прав 06.06.2016р., то перебіг строку позовної давності почався 28.03.2016р.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що строки позовної давності позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 не порушені.

Така позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у справі №6-258цс15.

Крім викладеного, колегія суддів також зазначає, що 18.04.2016р. позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 отримала свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину кв. АДРЕСА_1 та на 3/4 частки земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.59, 64).

Зазначені обставини свідчать про те, що в даному випадку спірним питанням є отримання права власності ОСОБА_5 на половину вищевказаної земельної ділянки та садового будинку АДРЕСА_3 , як спільно нажитого з ОСОБА_7 майна, а також щодо спадкування частки вказаного садового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що за позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_5 слід визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , та 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_3 , як спільно нажитого з ОСОБА_7 майна.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне визнати за ОСОБА_5 право власності на 3/8 частин садового будинку АДРЕСА_3 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що ОСОБА_5 належить на праві власності 7/8 частин садового будинку АДРЕСА_3 .

Разом з тим, дійшовши правильного висновку про те, що вказане майно не можливо розподілити в натурі та виділити співвласникам, якими є позивач за первісним позовом ОСОБА_12 - у розмірі 1/12 частки кв. АДРЕСА_1 , 1/8 частки будинку АДРЕСА_3 , та 1/8 частки земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, а також позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 у розмірі 3/4 часток вказаної квартири та 7/8 часток будинку АДРЕСА_3 , та 7/8 часток земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, суд дійшов помилкового висновку про можливість сплати компенсації позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_5 на користь первісного позивача ОСОБА_2 .

При цьому судом першої інстанції не було враховано, що первісний позивач ОСОБА_12 взагалі не забезпечений житлом і будь-якою нерухомістю, у зв`язку з чим йому немає де проживати.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 пов`язана саме з цими обставинами, в якій він зазначив, що тих грошових коштів, які мали бути йому виплачені в якості компенсації за оскаржуваним судовим рішенням, недостатньо для придбання будь-якої нерухомості.

Разом з тим, ОСОБА_13 суду апеляційної інстанції вказав, що у разі визнання за ним права власності на 1/4 частину земельної ділянки, на які він претендує згідно його позовних вимог, то він зможе на цій земельній ділянці збудувати будь-яке житло і в ньому проживати.

Таким чином, із матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 категорично не погоджувався з тим, щоб на його користь була сплачена компенсація з боку іншого співвласника ОСОБА_5 , так як зазначеної суми недостатньо для придбання будь-якого житла.

У зв`язку з цим та з метою врегулювання спору за домовленістю сторін, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції була оголошена перерва, однак за період з 30.09.2020 року по 28.07.2021 року, сторони не дійшли згоди стосовно вирішення виниклого спору (т.3, а.с.179-181, 222).

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що у відповідності до ст. 365 ЦК України припинення права на частку у спільному майні за позовом інших співвласників, є неможливим, оскільки припинення права власності позивача за первісним позовом ОСОБА_2 може завдати істотної шкоди його інтересам, що виключає застосування до спірних правовідносин ст. 365 ЦК України.

Крім того, судом не враховано, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 також просила визнати за нею право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 , тобто на таку ж долю, що і позивач за первісним позовом ОСОБА_2 (т.2, а.с.1-8).

З підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку про неможливість розподілу об`єктів нерухомості таким чином, щоб позбавити права власності позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про визнання за кожним із співвласників нерухомого майна, яке перелічено вище, права власності на його ідеальну долю.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визнання за ним права власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 , а також на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 слід відмовити, оскільки, уточнивши свої позовні вимоги (т.2, а.с.1-8), ОСОБА_5 фактично просила визнати за нею право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , та на будинок АДРЕСА_3 , в цілому, а також на земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, в цілому, припинивши при цьому право власності первісного позивача ОСОБА_2 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 , а також на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647, сплативши йому за це майно грошову компенсацію.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5 не позбавлена можливості отримання правовстановлюючих документів у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом звернення з відповідним позовом до суду, про право власності на ідеальну частку майна після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 01 березня 2018 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати з ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину кв. АДРЕСА_1 , на 1/8 частину будинку АДРЕСА_3 , а також на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,06 га, кадастровий №:02:008:0647.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.08.2021 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюр а