Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/939/21

Провадження № 2-о/439/63/21

13 липня 2021 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області в складі головуючого судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., в присутності заявника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

07 червня 2021 року ОСОБА_2 звернулась в суд із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є її батьком.

Заявник в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось спадкове майно, в склад якого входить земельна ділянка площею 4,4134 га на території Гаївської сільської ради відповідно до Державного акту на право приватної власності Серії II-ЛВ № 009274 від 29 жовтня 2001 року. З приводу оформлення спадщини вона зверталася в Бродівську нотаріальну контору, однак, в оформленні спадщини їй відмовлено і в усній формі роз`яснено про необхідність звернення до суду щодо встановлення факту родинних відносин, оскільки у свідоцтві про її народження вказано прізвище тата « ОСОБА_4 », хоча вірно прізвище тата « ОСОБА_5 ». Через це вона не може оформити свої спадкові права після смерті батька. Односельчани батька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть підтвердити те, що ОСОБА_3 є її батьком. Також у довідці виконавчого комітету Бродівської міської ради від 20.05.2021 року № 2521 вказується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є одна і та ж особа.

Представник заінтересованої особи Бродівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак, 15 червня 2021 року суду подано письмову заяву представника Бродівської міської ради Данильчука А.Р., в якій заяву визнає в повному обсязі, слухання справи просить проводити у його відсутності.

Взявши до уваги пояснення заявника, заяву заінтересованої особи, дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які мстять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1, 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до ч. 3 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 1 ст. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Із змісту ч. 1 ст. 135 СК України вбачається, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Незважаючи на такі вимоги закону, заявник не надала суду інформації із Книги реєстрації народжень щодо запису про батька дитини, а саме, чи відомості про її батька внесені до Книги реєстрації народжень за вказівкою її матері ОСОБА_9 . Окрім того, вона не зверталась до суду із клопотанням про витребування такої інформації з органу реєстрації народжень (копії актового запису про народження).

Із змісту довідки Виконавчого комітету Бродівської міської ради Львівської області від 20 травня 2021 року № 2521 вбачається, що ОСОБА_3 і ОСОБА_8 є одна і таж сама особи. Така інформація, на переконання суду, свідчить, що заявник та заінтересована особа доводять суду те, що при реєстрації народження ОСОБА_1 допущена помилка у прізвищі батька. Проте, у своїй заяві заявник просить не виправити цю помилку, а встановити факт, що її батьком є ОСОБА_3 .

За таких обставин встановлені судом відомості є суперечливими і недостатніми для того, щоб встановити факт батьківства. Відтак, вимога заявника до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 4, 7, 12, 13, 43, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.

Суддя О. Бородійчук