Справа № 347/2149/20
Провадження № 22-ц/4808/963/21
Головуючий у 1 інстанції Драч Д. С.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюти І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Драч Д.С. в м. Косів, у справі запозовом ОСОБА_1 до Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, ГУ НП в Івано-Франківській області про стягнення витрат у зв`язку із відновленням порушеного права особи,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 03.11.2020 у справі № 347/1364/20 частково задоволено його апеляційну скаргу, скасовано постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020, якою визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП.

При цьому, скасовуючи оскаржувану ним постанову, апеляційний суд відмовив в задоволенні його вимоги про стягнення витрат за надання правової допомоги, так як відшкодування таких не передбачено КУпАП.

Зазначив, що суд та посадові особи поліції порушили його конституційні права, що змусило його звернутися за професійною правовою допомогою, відтак він має юридичне право, гарантоване Конституцією України, на відшкодування всіх понесених ним з цього приводу витрат. Разом з тим, законом не передбачено можливості компенсації таких витрат за рахунок суду, не зважаючи на його незаконне рішення, незаконність якого встановлено судом вищої інстанції, тому відшкодовувати може тільки відповідний відділ поліції за рахунок його бюджетних асигнувань.

Правнича допомога, що полягала у представництві його інтересів в суді першої інстанції, підготовці апеляційної скарги на судове рішення першої інстанції до апеляційного суду, виявилась для нього суттєвою і визначальною, а тому укладений з адвокатом договір про надання правової допомоги відповідає його очікуванням та сумі гонорару, яку він оплатив адвокату. Сума витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн є повністю аргументованою з наданим розрахунком відповідно до вимог закону.

Окрім того, зазначив, що подаючи дану позовну заяву, він теж скористався послугами адвоката і вважає, що його витрати з цього приводу підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати, пов`язані із наданням правової допомоги в сумі 5000 гривень та вирішити питання розподілу судових витрат у зв`язку із розглядом даної справи в апеляційній інстанції.

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2021 залучено у даній цивільній справі співвідповідача - Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незастосування закону, який слід застосовувати, тощо.

Апелянт зазначив, що його вимоги стосуються компенсації понесених ним витрат за надання правової допомоги та передбачені ст. 59 Конституції України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ЦПК України, при цьому не є тотожними із вимогами про відшкодуванням шкоди, передбаченої Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Висновки суду першої інстанції про неналежний суб`єктний склад у даній справі, а саме незалучення до участі Державне казначейство України, на думку апелянта, нічим не підтверджуються та не можуть бути підставою для залишення позову без задоволення, оскільки згідно із вимогами ч. 3 ст. 53 ЦПК України, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права і обов`язки осіб, що не є стороною по справі, залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Крім того, вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що притягнення його до адміністративної відповідальності визнано незаконним, оскільки працівниками поліції надано недостатньо доказів про вчинення ним адміністративного правопорушення, однак враховуючи те, що в КУпАП відсутня така підстава для закриття провадження у справі, суддя апеляційної інстанції зіслався на п. 7 ст. 247 КУпАП, згідно якої провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення строків накладення адміністративного стягнення.

Звертає увагу суду на те, що надана йому професійна правнича допомога була для нього дієвою, оскільки дії адвоката призвели до прийняття законного і об`єктивного рішення, відтак вважає, що у нього є законні підстави для відшкодування витрат за надання такої допомоги. Його витрати на професійну правничу допомогу є повністю обґрунтованими та співмірними із складністю справи та виконаною роботою адвокатом.

Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно із частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За правилами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів, що становить 17000 грн, а також стягнуто судовий збір в сумі 420,40 грн (а.с.11-12).

Постановою судді Івано-Франківського апеляційного суду від 03.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову судді Косівського районного суду від 15.10.2020 щодо нього скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП (а.с. 13).

Ухвалюючи рішення про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, ГУНП в Івано-Франківській області про стягнення витрат у зв`язку із відновленням порушеного права особи без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу розглянуті апеляційним судом по суті та не підлягають повторному дослідженню і перегляду, а доводи про стягнення цієї суми як збитків не доведена належними доказами.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Так, у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року, якою скасовано постанову судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених апелянтом. У вказаній постанові, суддя дійшов висновку, що статтями 268, 275 КУпАП не передбачено відшкодування витрат на професійну правничу допомогу особі, яка притягалася до адміністративної відповідальності, відтак його клопотання про відшкодування таких витрат не підлягає задоволенню. Тобто, апелянтом заявлена вимога, яка уже вирішена судом, що суперечить принципу правової визначеності, який є одним із аспектів верховенства права.

Крім того, апеляційним судом при розгляді адміністративних матеріалів щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановлено провадження у справі закрити на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності накладення адміністративного стягнення. Враховуючи викладене, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов правильного висновку, що провадження у адміністративній справі закрито не за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, що не свідчить про протиправність дій працівників поліції. Така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Відтак, доводи апелянта про те, що у постанові судді апеляційного суду вказано на недоведеність в його діях адміністративного правопорушення, спростовуються матеріалам справи.

Колегія суддів відхиляє також доводи апелянта про те, що понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, є збитками, які він поніс для відновлення свого порушеного права на підставі ст. 22 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц дійшов висновку, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав вважати витрати, понесені апелянтом на професійну правничу допомогу збитками, як одного із видів цивільно-правової відповідальності, оскільки апелянтом не доведено протиправність дій працівників поліції щодо складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Разом з тим, понесені витрати, випливають виключно із договірних відносин, які склалися між апелянтом та його адвокатом, при реалізації ним права на професійну правничу допомогу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував всі обставини у даній справі та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

З огляду на викладене, відсутні підстави для стягнення на користь апелянта витрат на правничу допомогу за подання даної апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.