Справа № 509/1356/21
11 серпня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання Степановї Н.С.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 509/1356/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -
Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 29 049,10 грн, стягнути витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908,00 грн. та стягнути витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 12 485,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 (надалі - Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5037092 від 30.04.2020 року (надалі - Договір), предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».
29.05.2020 року, ОСОБА_2 керуючись автомобілем «DAF», реєстраційний номер « НОМЕР_2 » , з напівпричепом Desot LDN-433CL, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », рухаючись заднім ходом по вул. Спрейса,1 в смт Авангард Овідіопольського району Одеської області, не впевнився в безпеці, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Renault», реєстраційний номер « НОМЕР_4 ».
Відповідно до Постанови від 09.06.2020 року по справі № 509/2562/20, Відповідач - 29.05.2020 року, приблизно о 14:45, водій керуючись автомобілем «DAF», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », з напівпричепом Desot LDN-433CL, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », рухаючись заднім ходом по вул. Спрейса,1 в смт Авангард Овідіопольського району Одеської області, не впевнився в безпеці, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Renault», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». Водій ОСОБА_2 порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП заподіяно механічні пошкодження обом транспортним засобам. В судове засідання особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності - тобто ОСОБА_2 , з`явився. Протокол про адміністративне порушення від 20.12.2018 р. не оспорював, вину свою визнав.
Згідно витягу з централізованої бази даних МТСБУ у водія автомобіля «DAF», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », з напівпричепом Desot LDN-433CL, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », - ОСОБА_2 на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту або страховий сертифікат «Зелена картка».
Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 29 049,10 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 29 травня 2020 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 29 049,10 грн.
22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 5037092 від 30.04.2020року
З метою досудового врегулювання спору, 09.03.2021 року відповідачеві було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 0902.2021 року але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів з позовом.
Ухвалою Овідіопольського районного суду від 06.04.2021 року справу прийнято до провадження та в порядку ст.ст. 274, 279 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
07.04.2021 року ухвалою Ухвалою Овідіопольського районного суду клопотання представника позивача Самойленко П.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції -задоволено.
В судовому засіданні 11.08.2021 року представник позивача позов підтримав, надав пояснення, які відповідають позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення зважаючи на повторну неявку відповідача, який належним чином повідомлений про судове засідання, та розгляд справи судом загалом.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав.
Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 , було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 5037092 від 30.04.2020 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Renault» державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».
29.05.2020 року, ОСОБА_2 керуючись автомобілем «DAF», реєстраційний номер « НОМЕР_2 » , з напівпричепом Desot LDN-433CL, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », рухаючись заднім ходом по вул. Спрейса,1 в смт Авангард Овідіопольського району Одеської області, не впевнився в безпеці, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Renault», реєстраційний номер « НОМЕР_4 ».
Відповідно до Постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.06.2020 року по справі № 509/2562/20, відповідач - 29.05.2020 року, приблизно о 14:45, водій керуючись автомобілем «DAF», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », з напівпричепом Desot LDN-433CL, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », рухаючись заднім ходом по вул. Спрейса,1 в смт Авангард Овідіопольського району Одеської області, не впевнився в безпеці, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Renault», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».
Водій ОСОБА_2 порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП заподіяно механічні пошкодження обом транспортним засобам.
В судове засідання особа, яка притягувалась до адміністративної відповідальності - Відповідач, з`явився. Протокол про адміністративне порушення від 20.12.2018 р. не оспорював, вину свою визнав.
Для встановлення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » був організований огляд автомобіля.
Згідно Рахунку - фактури № АГ-00004404 від 01.06.2020 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Renault», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » склала: 29 049,10 грн.
Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 29 049,10 грн.
Згідно витягу з централізованої бази даних МТСБУ у водія автомобіля «DAF», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », з напівпричепом Desot LDN-433CL, реєстраційний номер « НОМЕР_3 », - ОСОБА_2 на момент ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту або страховий сертифікат «Зелена картка».
Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 29 049,10 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 29 травня 2020 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 29 049,10 грн.
22.02.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 5037092 від 30.04.2020року
З метою досудового врегулювання спору, 09.03.2021 року відповідачеві було направлено повідомлення та Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 0902.2021 року але відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України, оскільки, як зазначає позивач, відповідач не проводив ніяких платежів.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов`язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого страхового відшкодування.
Відповідно до п. 4Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо).
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Виходячи з викладеного, а також враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають задоволенню і з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 слід стягнути в порядку регресу суму в розмірі 29 049,10 грн.
Що стосується вимоги позивача про стягнення сум понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
10.12.2019 року між ФОП ОСОБА_1 , з одного боку та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі Голови Адвоката Самойленко П.М., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6314 (надалі - «Адвокат»), був укладений договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.19 року.
Таким фахівцем у галузі права, який дійсно надає позивачу правничої допомоги у цій справі є - адвокат Самойленко П.М., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019 року, додатковою угодою № 2/актом приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги від 19.03.2021 року, ордером адвоката.
З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача ФОП ОСОБА_1 у розмірі 12 485, 00 грн.
Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовом відповідно до платіжного доручення № 94 від 19.03.2021 року у сумі 980,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.4, 11-13, 76-83, 133, 137, 141, 229, 259, 263-265, 268, 280-282, 353 ЦПК України, ст. 993, 1191, 1187 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд , -
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити рішення суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Повний текст судового рішення складено 16.08.2021 року.
Головуючий: Є. М. Панасенко