ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1553/21 Справа № 703/2189/18Головуючий по першій інстанції Білопольська Н.А.
Категорія: 301020000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
УХВАЛА

27 серпня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії

суддів Вініченка Б.Б., Єльцова В.О., Нерушак Л.В.,

розглянувши заяву Смілянської міської ради про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2021 року у справі за позовом Смілянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованих гаражів (боксів),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2021 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за рахунок власних коштів ними особисто або іншою особою самочинно збудованих металевих гаражів (боксів), що розташовані в АДРЕСА_1 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Смілянської міської ради Черкаської області 1762 грн судових витрат зі сплати судового збору: по 881 грн з кожного.

Не погодившись із даним рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати, як незаконне.

09 серпня 2021 року від Смілянської міської ради надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти дії пов`язані з користуванням металевими гаражами (боксами), розміщеними на самовільно зайнятій земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Вказана заява мотивована тим, що на земельній ділянці загального користування біля будинку АДРЕСА_1 біля проїзної частини без відповідних дозвільних документів розташовані самочинно збудовані відповідачами у справі металеві гаражі (бокси). Зазначена земельна ділянка у відповідності до вимог ст. 83 Земельного Кодексу України є комунальною власністю територіальної громади м. Сміла, яка у власність чи користування нікому не передавалась. Орієнтовна площа самовільно зайнятої земельної ділянки 0,1200 га.

Так, будівництво зазначених гаражів (боксів) здійснено на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідно розробленого та затвердженого проекту, без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, а закінчені будівництвом об`єкти, що експлуатуються не прийняті в експлуатацію.

З моменту подачі позовної заяви до суду відповідачами вчинялися дії спрямовані на затягування строків розгляду справи та вирішення питання по суті, що сприяє продовженню протиправного, свавільного використання відповідачами земельної ділянки комунальної форми власності всупереч волі та інтересам територіальної громади міста, продовжуючи тим самим факт самовільного використання земельної ділянки.

За таких обставин вважає, що на час розгляду справи в суді є очевидна небезпека та вірогідність подальшого протиправного самовільного використання земельної ділянки всупереч вимогам ст.ст. 12, 116, 125, 206 ЗК України.

На підставі викладених обставин Смілянська міська рада просила суд апеляційної інстанції задовольнити подану заяву про забезпечення позову.

З урахуванням викладеного в заяві про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення такої заяви та вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що з метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду та як саме; вид забезпечення позову повинен бути відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

У даній справі Смілянська міська рада не довела зв`язок між неприйняттям заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам та іншим особам користуватися металевими гаражами (боксами) і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення в майбутньому, а тому підстав для задоволення заяви не вбачається.

Зазначені обставини свідчать про відсутність доцільності вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Смілянської міської ради про забезпечення позову у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 червня 2021 року у справі за позовом Смілянської міської ради Черкаської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованих гаражів (боксів) відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27 серпня 2021 року.

Судді: