Єдиний унікальний номер 448/173/21
Провадження № 2/448/291/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
30.03.2021 року місто Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді - Гіряк С.І.
за участі секретаря судового засідання - Крив`як О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )
відповідача ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 )
предмет та підстави позову: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
учасники справи - не з`явилися
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
2. Позов обґрунтував тим, що вона з відповідачем у справі перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 05.06.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Мостиського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис № 20. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . В 2003 році відповідач переїхав проживати до позивачки - в будинок АДРЕСА_2 , який на праві власності належав її батькові. 27 березня 2003 року відповідач був зареєстрований у спірному будинку, на день звернення до суду з даним позовом будинок перебуває у спільній частковій власності позивачки, її мами та сестри. В зв`язку з розбіжностями у поглядах на сімейне життя відповідач з власної ініціативи покинув спірне житло. Протягом часу більше ніж 6 місяців відповідач спірним житлом не користується, веденням господарства не цікавиться, жодного інтересу по утриманню житлового будинку та господарських споруд не виявляє. З 2019 року відповідач самоусунувся від участі в сімейному житті, а з початку 2020 року не проживає разом з сім`єю. Стверджує, що відповідач фактично не проживає і не користуються будинком АДРЕСА_2 , своїх особистих речей у ньому не тримає, участі у веденні господарства, спільного побуту та сплаті комунальних платежів не бере, не несе інших витрат по утриманню будинку. Зазначає, що реєстрація відповідача у спірному будинку створює для неї низку незручностей, зокрема: збільшує плату за житлово-комунальні послуги. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період його відсутності не існує.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
3. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Однак, представник позивачки подав до суду заяву в якій просить суд розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Заперечень проти заочного вирішення справи не подано.
4. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд констатує, що окрім направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, повідомлення про виклик відповідача в судове засідання здійснювався шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Мостиського районного суду Львівської області (http:// court.gov.ua/). Слід зазначити, що жодних клопотань, заяв та відзиву від ОСОБА_2 до суду не надходило.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
5. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
6. Ухвалою суду було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
7. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
8. Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивачка заперечень проти такого вирішення справи не подала, суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
9. Копією свідоцтва про одруження» серії НОМЕР_1 від 05.06.2001 року підтверджується, що позивачка з відповідачем у справі - ОСОБА_2 перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 05.06.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Мостиського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис № 20.
10. Копією свідоцтва про право на спадщину, витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно підтверджується, що житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
11. Згідно довідки відділу ЦНАП від 29.01.2021 року № 449 в будинку АДРЕСА_2 січня 2021 року разом з позивачкою за вказаною адресою зареєстровані син ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_6 , племінник ОСОБА_7 та чоловік ОСОБА_2 .
12. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканки будинку АДРЕСА_3 року підтверджується, що відповідач за вказаною адресою зареєстрований але не проживає з 2019 року.
V. Застосоване судом законодавство та висновки суду.
А. Загальні принципи.
13. В даній ситуації Суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
14. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). Отже,в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
15. Окремо Суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності (див. наприклад рішення Європейського Суду у справі «Андрій Руденко проти України»).
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, Суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
16. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».
17. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» Суд враховує, що право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України (далі ЖК).
18.Зокрема, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
19. Так, в даній ситуації втручання у право відповідача здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідач є онуком сім`ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім`ї.
20. Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
21. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям»,про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни;запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист праві свобод інших осіб) Суд знаходить, що в даних правовідносинах втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
22. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
23. Отже, Суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірний будинок має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач є чоловіком позивача і проживав в будинку, як член його сім`ї, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
24. Відповідно до статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Відповідно до статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із частиною першою статті 156 ЖК та частиною першою статті 405 ЦК члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.
25. Проте, як було зазначено вище відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
26. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку з 2019 року.
27.Надані позивачами докази Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що він проживає в спірному будинку, користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в ній.
28. При цьому, тривала відсутність відповідача свідчить про те, що він має інше місце проживання, а матеріали справи підтверджують те, що він не є власником житла, в якому проживає позивачка, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».
29. З огляду на вищенаведене, а також те, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин був відсутній у будинку АДРЕСА_2 понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, останній самостійно залишив дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (понад один рік) не намагався вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним будинком йому не чинилось і він добровільно обрав собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідача у спірному будинку є такою, що перешкоджає позивачці ОСОБА_1 у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.
30. Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
31.За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
32.Так, згідно квитанції від 04 лютого 2021 року позивачкою було сплачено 908,00 грн. судового збору.
33.Позивачкою заявлено вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, котра була задоволена в повному обсязі, а тому у зв`язку із задоволенням позову на користь позивачки підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 908,00 грн.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_2 .
3.Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесених нею витрат зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп.
4. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
5. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
7. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
8. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
9. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
10. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
11. Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.
12. До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.
13. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
14. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
15. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .
Повний текст судового рішення складено 30.03.2021 року.
Суддя С.І.Гіряк
Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк