Справа № 165/1622/20 Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М. М.
Провадження № 22-ц/802/468/21 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22.06.2020 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 29 квітня 2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 10 жовтня 2018 року рішенням Нововолинського міського суду Волинської області розірвано. Під час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. Позивач вказує, що 30 квітня 2013 року рішенням Нововолинського міського суду було стягнуто з ОСОБА_2 в її користь на утримання неповнолітнього старшого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі по 1/4 частині його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 01 квітня 2013 року до досягнення дитиною повноліття та на її утримання аліменти в розмірі по 200,00 грн щомісячно до досягнення сином ОСОБА_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що з січня 2015 року сторони фактично припинили подружні стосунки, відтоді відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їхніх спільних дітей. Зазначає, що менший син ОСОБА_4 часто хворіє, станом на день подачі позову перебуває під спостереженням у лікаря-уролога Волинської обласної дитячої клінічної лікарні, в лютому 2020 року дитині було проведено оперативне втручання. Позивач вказує, що намагалася повідомити про це відповідача, але він не відповідав на телефонні дзвінки. Позивач посилається на те, що у дітей повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, такий рівень вона одна не зможе забезпечити, оскільки не працює, перебуває на обліку в Іваничівській районній філії Волинського обласного центру зайнятості як безробітна, а відповідач, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти і на меншого сина ОСОБА_6 в розмірі 1000,00 грн з усіх видів заробітку (доходу,) оскільки працює на ТзОВ «Механічно-Ливарний Завод» м. Нововолинська та отримує дохід у виді заробітної плати. Позивач зазначає, що неодноразово просила відповідача сплачувати аліменти, та просила надати хоча б якусь матеріальну допомогу на утримання дітей, в тому числі і на меншого сина, проте позитивних наслідків це не принесло. Позивач посилається на те, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вказує, що відповідач у добровільному порядку не надає допомоги на утримання дитини, сама не має можливості повністю утримувати дітей, тому звернулася до суду та просить стягувати в її користь аліменти з відповідача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 29 січня 2021 року позов задовольнено частково. Ухвалено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі: - в розмірі по 550 (п`ятсот п`ятдесят) гривень щомісячно починаючи з 03 березня 2015 року до 31 грудня 2015 року включно; - в розмірі по 600 (шістсот) гривень щомісячно починаючи з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року включно; - в розмірі по 700 (сімсот) гривень щомісячно починаючи з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року включно; - в розмірі по 750 (сімсот п`ятдесят) гривень щомісячно починаючи з 01 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року включно; - в розмірі по 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень щомісячно починаючи з 01 січня 2019 року до 31 грудня 2019 року включно; - в розмірі по 890 (вісімсот дев`яносто) гривень щомісячно починаючи з 01 січня 2020 року до 21 червня 2020 року включно. Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень з індексацією відповідно до закону, починаючи з 22 червня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі за період з 03 березня 2015 року по 21 червня 2020 року включно, подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Просить скасувати рішення суду у даній справі в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за минулий період по 21 червня 2020 року включно.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині стягнення аліментів за період з 03 березня 2015 року по 21 червня 2020 року включно, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує свої обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей, має постійний дохід, позивач не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітна, тому не має можливості сама утримувати двох неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, на утримання одного з яких з відповідача уже за рішенням суду стягуються аліменти, по стягненню яких відповідач має станом на 05.10.2020 заборгованість в розмірі 32645,44 грн, відповідач є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу в утриманні їхнього неповнолітнього сина, та, враховуючи, що позивачем вживалися заходи щодо одержання аліментів від відповідача, однак той ухилявся від надання матеріальної допомоги, стягнув аліменти в тому числі і за минулий період по 21 червня 2020 року включно.

З такими висновками не погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 10 жовтня 2018 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 30 квітня 2013 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 стягуються аліменти у розмірі ј заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи, що менший син ОСОБА_8 перебуває на утриманні позивачки, відповідач не надає коштів на його утримання, то суд стягнув аліменти на його утримання, зокрема, з дня подачі позову у розмірі 1000 грн щомісячно.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Задовольняючи позов у цій частині, суд покликався на копії листів, направлених позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 з вимогами надавати їй матеріальну допомогу. Разом з тим, дані копії листів, завірені самою позивачкою, та ксерокопії рекомендованих повідомлень, які долучені до матеріалів справи, не можуть бути належними та достатніми доказами того, що саме ці листи були отримані відповідачем, і не зважаючи на вимоги позивачки, відповідач ухилявся від надання коштів на утримання меншого сина. Будь-яких звернень в правоохоронні органи чи в службу в справах дітей позивачем не надано. При цьому з матеріалів справи убачається, що позивачці були відомі підстави, вимоги для звернення до суду про стягнення аліментів, оскільки вона отримує аліменти на старшого сина, а також отримувала їх по рішенню суду і на своє утримання до досягнення дитиною 3-х років.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий період не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому висновки суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині не відповідають обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним рішення суду в частині стягнення аліментів за минулий період підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 29 січня 2021 року в цій справі в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі за період з 03 березня 2015 року по 21 червня 2020 року включно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові щодо стягнення аліментів за минулий період відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді