Справа № 369/1925/20
Провадження № 2/369/455/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Л.М.,

за участю: секретаря судового засідання Новіцької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Паєс ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області про розірвання мирової угоди та визначення місця проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання мирової угоди та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що 09.03.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного Київської області Волчко А.Я. визнана мирова угода, укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , за участі третьої особи Служби у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області у справі про визначення місця проживання дітей, відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання, за якою сторони дійшли згоди, що враховуючи вік дітей та їх особисте ставлення і прихильність до кожного з батьків, визначити місце їх проживання наступним чином:

малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_2 до досягнення дитиною 14 років (коли вона зможе вільно обирати собі місце проживання у відповідності до ст. 29 ЦК України);

малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його матір`ю ОСОБА_3 до досягнення дитиною 14 років (коли вона зможе вільно обирати собі місце проживання у відповідності до ст. 29 ЦК України).

Відповідно до п. 4 Мирової угоди сторони домовилися, що батько не буде вивозити дитину ОСОБА_4 без згоди матері за межі міста Києва, а мати не буде вивозити дитину ОСОБА_5 без згоди батька за межі міста Харкова та Харківської області.

Відповідно до п. 10 мирової угоди систематичне невиконання умов даної угоди однією із сторін є підставою для її виконання в порядку, встановленому для виконання судових рішень або для її розірвання.

Дитина ОСОБА_4 відвідував загальноосвітню школу імені Гончара № 76 в місті Києві, але зі слів секретаря школи в телефонному режимі позивач дізналась, що з 01.09.2019 її син ОСОБА_4 не відвідує школу. Не зважаючи на те, що позивач спілкувалась систематично з сином по телефону, він жодного разу не зауважив, що вже не проживає в Києві. Позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 наразі проживає у м. Бердичів, відвідує Бердичівський навчально-виховний комплекс № 4, його вихованням займаються бабуся, яка є пенсіонером та особою з інвалідністю, та тітка, яка також є особою з інвалідність та періодично перебуває на лікуванні.

Враховуючи систематичне невиконання відповідачем умов мирової угоди, позивач просить суд розірвати останню та визначити місце проживання ОСОБА_4 разом з нею.

Ухвалою від 13.03.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав.

Ухвалою від 26.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги визнав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник третьої особи направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони є батьками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 21.01.2010 серії НОМЕР_1 та від 16.08.2011 серії НОМЕР_2 відповідно.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.03.2017 у справі № 369/8513/16-ц судом визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у справі про визначення місця проживання дітей, відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання, за якою сторони дійшли згоди, що враховуючи вік дітей та їх особисте ставлення і прихильність до кожного з батьків, визначити місце їх проживання наступним чином:

малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_2 до досягнення дитиною 14 років (коли вона зможе вільно обирати собі місце проживання у відповідності до ст. 29 ЦК України);

малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з його матір`ю ОСОБА_3 до досягнення дитиною 14 років (коли вона зможе вільно обирати собі місце проживання у відповідності до ст. 29 ЦК України).

Батько та Мати зобов`язані в дні та час, які встановлені пп. 2.1.4 та 2.1.5 даної Мирової угоди, створити умови Матері та Батьку для участі у вихованні Дітей та спілкуванні з ними.

Батько ОСОБА_2 безпосередньо спілкується та бере участь у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

- періодичні побачення між батьком і дитиною, у разі виникнення потреби у спілкуванні між ними, протягом двох годин в будь-який день та час, з попереднім повідомленням про це за одну добу матері Паєс ОСОБА_6 , у місцях загального користування чи по місцю проживання матері;

- систематичні зустрічі між батьком та дитиною два рази на місяць, в першу та третю суботу кожного місяця з 10 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, у місцях загального користування та відпочинку.

Мати ОСОБА_3 безпосередньо спілкується та бере участь у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- періодичні побачення між мамою і дитиною, у разі виникнення потреби у спілкуванні між ними, протягом двох годин в будь-який день та час, з попереднім повідомленням про це за одну добу батька ОСОБА_2 , у місцях загального користування чи по місцю проживання батька;

- систематичні зустрічі між мамою та дитиною два рази на місяць, в другу та четверту суботу кожного місяця з 10 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, у місцях загального користування та відпочинку.

Сторони домовилися, що в якості виконання обов`язку щодо матеріального утримання Дітей Батько зобов`язується взяти на себе повне утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а Мати взяти на себе повне утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Кожен із батьків зобов`язується всіляко сприяти повноцінному розвитку, вихованню, навчанню та утриманню Дітей.

Сторони домовилися, що мати не буде вивозити дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі міста Харкова та Харківської області, без попереднього повідомлення та письмового дозволу батька дитини, а батько не буде вивозити дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі міста Києва, без попереднього повідомлення та письмового дозволу матері дитини.

Батько та Мати зобов`язуються не допускати дій та уникати висловлювань, що можуть формувати у Дитини негативне ставлення до його Батька чи Матері та членів сім`ї зі сторони Матері та Батька.

У випадку, коли під час перебування Дитини у одного із Батьків Дитина захворіє, Мати чи Батько зобов`язані негайно повідомити про це іншу Сторону. Кожен із Батьків вживає заходів для того, щоб забезпечити догляд за хворою Дитиною.

Батьки зобов`язуються за спільною згодою та з урахуванням думки та побажань Дітей приймати рішення про їх виїзд на оздоровлення в літні табори, літні школи тощо, а також за межі України з одним із Батьків на відпочинок.

Провадження у справі за позовом Паєс ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області про визначення місця проживання дітей, відібрання дітей та повернення їх за попереднім місцем проживання - закрито.

Відповідно до п. 10 мирової угоди систематичне невиконання умов даної угоди однією із сторін є підставою для її виконання в порядку, встановленому для виконання судових рішень або для її розірвання.

Згідно довідки від 03.02.2020 № 11, виданої Бердичівським загальноосвітнім навчально-виховним комплексом № 4 Житомирської області, ОСОБА_4 навчається у Бердичівському загальноосвітньому НВК № 4 Житомирської області у 3-В класі.

Як вбачається зі змісту характеристики, наданої Бердичівським загальноосвітнім навчально-виховним комплексом № 4 Житомирської області, на ОСОБА_4 , останній навчається у закладі з 01.09.2019, має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня. Хлопчик знаходиться на вихованні у батька, але піклується про нього бабуся. Тато періодично приїжджає до нього, цікавиться навчанням хлопчика. Бабуся приділяє належну увагу вихованню та навчанню ОСОБА_8 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного.

Положеннями ст. 207, 208 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 мирової угоди, укладеної між сторонами та затвердженої судом, систематичне невиконання умов даної угоди однією із сторін є підставою для її виконання в порядку, встановленому для виконання судових рішень або для її розірвання.

Враховуючи, що син сторін - ОСОБА_4 наразі проживає у м. Бердичів Житомирської області, вихованням дитини займається бабуся, позивач не знала про зміну місця проживання дитини, суд вважає, що відповідачем порушені умови мирової угоди у справі № № 369/8513/16-ц, а відтак існують підстави, для її розірвання.

Вирішуючи вимогу про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, де вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місцем проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Виходячи з того, що ОСОБА_9 має бажання проживати з матір`ю, відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, у суду відсутні докази на підтвердження неправомірної поведінки позивача, яка б перешкоджала вихованню нею дітей, суд доходить висновку про необхідність визначення місця проживання ОСОБА_9 з матір`ю і тому позов підлягає задоволенню.

Питання судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного керуючись ст. 2, 19, 81, 141, 207, 208, 263, 265 ЦПК України, ст. 160, 161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області про розірвання мирової угоди та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Розірвати мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , затверджену Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.03.2017 у справі № 369/8513/16-ц.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - із матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений нею при подачі позову судовий збір у сумі 840,80 грн.

Інформація про позивача: ОСОБА_3, адреса: АДРЕСА_2

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про третю особу: Служба у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області, адреса: проспект Перемоги, 126, м. Київ.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Ковальчук