04.03.2021 Єдиний унікальний номер 205/9945/20
Номер провадження 2/205/143/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу №205/9945/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2020 року адвокат Добринь Ярослав Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 червня 2009 року. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 за договором купівлі-продажу подружжям було придбано однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розлучення між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо розподілу зазначеної квартири.

На підставі викладено позивач просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини вищевказаної квартири, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Добриня Я.О. надійшла заява, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав, просив задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просила, розглянути справу за її відсутності, позов визнала, проти його задоволення не заперечувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, сторони зареєстрували шлюб 06 червня 2009 року в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 275. Зазначеним рішенням суду шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.28). Від спільного подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1481, ОСОБА_2 придбала квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 січня 2015 року № 8498626 за ОСОБА_2 .

Отже, вищевказану квартиру було придбано ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Положенням ч. 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вирішуючи питання щодо часток сторін у спільній сумісній власності на спірний автомобіль суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Враховуючи викладене, а також презумпцію рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, суд встановлює, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Враховуючи викладене в сукупності, визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову у розмірі 2 465,30 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України ст.ст. 4, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 2 465,30 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г.Остапенко