20 липня 2021 року с.м.т.Шевченкове
Шевченківський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань Сергієнко В.С.
номер справи №637/462/21 (2/637/193/21)
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
участь у справі приймала: позивач ОСОБА_1
розглянувши в відкритому судовому засіданні в с.м.т.Шевченкове Харківської області цивільну справу №637/462/21 (2/637/193/21) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням,-
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
14 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації.
У судовому засіданні позивач, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно договору купівлі-продажу садиби їй належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 . З 2005 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. На теперішній час їх шлюб розірвано за рішенням суду та відповідач за місцем своєї реєстрації, тобто в належному їй будинку з 2016 року не проживає. ОСОБА_3 чоловік родом з Вінницької області вона вважає що він міг поїхати до дму.
У зв`язку з тим, що фа відповідач перестав бути членом її родити , а факт реєстрації відповідача у будинку створює їй перешкоди, як власнику житла у здійсненні її прав, вона просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за вказаною адресою, та зняти його з реєстрації.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.32). Відзиви (заперечення) проти позову не надав. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. З довідки №1039 Шевченківської селищної ради Харківської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.11 ч.9 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач місце якого невідомо викликається до суду через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 05 липня 2021 року).
За таких обставин відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільного процесуального кодексу України.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
22 червня 2021 року після усунення недоліків відповідно ухвали суду від 17 травня 2021 року та отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 05 липня 2021 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву (заперечення) на позовні вимоги.
Окрім того за ініціативою суду були направлені запити до Шевченківського відділку поліції Харківської області та медичного закладу - Шевченківської ЦРЛ Харківської області з метою отримання інформації про звернення гр. ОСОБА_2 в період часу з 2016-2021 роки.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.32). Заяв про змінгу місця проживання суду не надав.Відзиви (заперечення) проти позову не надав.
Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. З довідки №1039 Шевченківської селищної ради Харківської області від 27 травня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .
Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Згідно договору купівлі-продажу садиби посвідченого приватним нотаріусом Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області 5 серпня 2004 року та зареєстрованого в реєстрі за №489, ОСОБА_4 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7-8).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 9 квітня 2021 року дошлюбне прізвище позивача вказане ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 одружилася та набула прізвища ОСОБА_1 (а.с.9).
Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10).

Згідно довідок №100-103 Шевченківської селищної ради Харківської області від 21 травня 2021 року ,в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач за справою, її сини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Актом про не проживання складеного старостою села в присутності сусідів с. Новомиколаївка Шевченківської селищної ради Харківської області від 08 квітня 2021 року, підтверджується той факт, що відповідач ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з квітня 2016 року, особистих речей будівля не містить.

В судовому засіданні свідки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засвідчили, що дійсно ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем по справі. Зазначили ,що життя подружжя не склалось та з весни 2016 року ОСОБА_2 забрав свої речі ,виїхав з будинку позивача. Місце його знаходження не відомо, з того час особа будь - яких ,дій щодо поновлення свого права на користування будинком не заявляла.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Пунктом 4 статі 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено,що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 150 Житлового кодекс України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 64 Житлового кодекс України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , шлюб між якими розірвано рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 19 квітня 2016. З квітня 2016 року відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає, витрати на утримання житла не несе та його речі в будинку відсутні, що підтверджується актом обстеження житла та показами свідків наданих у судовому засіданні.

Також, відповідно до довідок ВПД (Шевченкове) №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області №2729 від 19 липня 2021 року, підтверджено, що відповідач по справі з заявою про поновлення свого права на проживання у спірному будинку у період часу з 2016 по теперішній час 2021 рік не звертався.

Як і не звертався з заявою про надання йому медичної допомоги, згідно довідки № 01-17/835 Шевченківської ЦРЛ від 20 липня 2021 року.

Доказів, які б свідчили про те, що відсутність відповідача ОСОБА_2 у спірному приміщенні понад один рік , викликана поважними причинами суду не надані.

В постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року по справі № 615/1636/17 зазначено, що виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу УРСР, можна дійти висновку, що положення статей 383, 391 Цивільного кодесу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.

Таким чином суд дійшов до висновку вимоги позивача, щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням АДРЕСА_1 є доведеними та такими що підлягає задоволенню.

Вимоги позивача про зобов`язанні відповідного органу щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд вважає такими що задоволенню не підлягає, при цьому виходить з настпуного.

Відповідно до абз. 3 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Окрім того, згідно статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадових чи службових осіб та громадян.

Таким чином, окремого рішення про зняття особи з реєстраційного обліку не вимагається, а тому додаткові позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, надавши їим належну правову оцінку позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування будинком, власником якого є позивач.

Судові витрати.

Сплачені судові витрати суд залишає за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.72, 64, 150 156,405 Житлового кодексу Української РСР, суд УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ