ЄУН № 337/5378/19
Провадження № 2/337/26/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Журби Н.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

09.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, підстави та позовні вимоги якого неодноразово змінював.

03.02.2020 року головуюча по справі суддя Ширіна С.А. задовольнила заяву про самовідвід, після чого справа надійшла в провадження судді Котляр А.М. (а.с. 51,52).

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 1996 року по листопад 2011 року. Також з ним в квартирі була зареєстрована його дружина ОСОБА_8 по 03.04.2012 року. Він був засуджений вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2007 року та перебував в місцях позбавлення волі з 2005 по 2015 рік. Заочним рішенням суду від 28.10.2011 року він був визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . 27.02.2012 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя визнав право користування спірною квартирою за ОСОБА_9 . 02.07.2012 року ОСОБА_9 отримав свідоцтво про право власності на квартиру, а 17.09.2012 року продав квартиру ОСОБА_4

04.06.2013 року за його заявою було скасовано заочне рішення суду, яким він був визнаний таким, що втратив право користування квартирою. 07.08.2014 року апеляційний суд скасував рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя та відмовив у позові ОСОБА_9 про визнання за ним права користування квартирою.

08.04.2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, яке переглядалось судом апеляційної та касаційної інстанції та набуло законної сили 26.06.2019 року. Остаточним рішенням суду було визнано недійсним та скасовано розпорядження про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на житло квартиру АДРЕСА_1 , визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Після того, як його право користування квартирою було відновлено судом, він неодноразово намагався скористатись своїм правом на житло, проте відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_7 перешкоджають йому користуватись квартирою, не допускають до житла, відмовляються надати йому ключі від квартири. Внаслідок протиправних дій відповідачів йому була заподіяна значна моральна шкода, яка призвела до глибоких душевних страждань, пов`язаних із неможливістю користуватись своїм житлом. Вважає, що відповідачі втратили право користування квартирою у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу квартири був визнаний недійсним, а тому мають бути виселеними з квартири та визнаними такими, що втратили право користування квартирою.

З урахуванням доповнень до позову, просить суд:

-вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1

-визнати ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , виселити їх з квартири, зняти їх з реєстрації;

-стягнути на користь позивача в солідарному порядку з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 200 000 гривень;

-покласти судові витрати на відповідачів.

10.02.2021 року суддя Котляр А.М. прийняв справу до свого провадження та призначив її до розгляду у загальному позовному провадженні, призначив по справі підготовче засідання (т.1 а.с. 83).

17.09.2020 року представник відповідача ОСОБА_10 адвокат Шкуліпа І.О. подала відзив на позову, в якому проти позовних вимог заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказує, що під час розгляду судами справи №337/3659/15-ц, в якій середі інших ОСОБА_1 була заявлена позовна вимога про визнання за ним права користування квартирою, позивачу було відмовлено у визнанні його права користування квартирою. Рішення суду набуло законної сили, а тому ОСОБА_1 не має правових підстав на проживання в квартирі. Крім того він не є власником квартири. В задоволенні його позовних вимог про вселення в квартиру та виселення відповідачів вже було відмовлено, тому спір між сторонами з приводу користування житлом був вирішений судом. Рішення суду не може бути поставлено під сумнів. ОСОБА_10 є добросовісним набувачем квартири. Визнання договору купівлі-продажу квартири не є підставою для поновлення становища, яке існувало до укладення договору. Виселення відповідачів з квартири порушить їх право на житло. ОСОБА_10 та ОСОБА_5 мають двох малолітніх дітей, іншого житла, окрім спірної квартири, не мають. Заперечила проти стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки позивач не довів факт понесення ним душевних страждань, причинно-наслідковий зв`язок між стражданнями та діями відповідачів (т.1 а.с.177-188).

25.09.2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в якій просить суд не брати до уваги відзив представника відповідача адвоката Шкуліпи І.О. (т.1 а.с. 189-191).

27.01.2021 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до розгляду. Клопотання ОСОБА_1 про призначення судової експертизи було повернути позивачу без розгляду. Клопотання представника відповідача адвоката Шкуліпи І.О. про закриття провадження по справі залишено без задоволення (т.2 а.с.67-69).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сенько С.М. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_10 адвокат Шкуліпа І.О. проти прозову заперечила, просила суд відмовити в його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Направив до суду письмове пояснення, в якому заперечує проти позовних вимог позивача (т.2 а.с. 2-3).

Представник третьої особи департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради просив суд в задоволенні позову відмовити, розглядати справу за його відсутності (т.1 а.с. 71-73).

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (т.1 а.с.48).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2016 року у справі №337/3659/15-ц (т.1 а.с. 117-119) були встановлені наступні обставини, які визнаються учасниками справи, а тому на підставі положень ч.1,5 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 15.12.1996 по 17.11.2011 року.

Разом із ним проживала та була зареєстрована з 30.10.1993 по 03.04.2012 року його дружина ОСОБА_8 .

ОСОБА_1 перебував в місцях позбавлення волі з 2005 по 2015 рік.

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2011 року за позовом ОСОБА_8 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 до ОСОБА_1 , було визнано позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Рішенням встановлено, що в квартирі були зареєстровані також неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2012 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_9 до ОСОБА_8 . Визнано ОСОБА_9 членом сім`ї ОСОБА_8 , визнано за ОСОБА_9 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Розпорядженням заступника голови районної адміністрації №486р від 02.07.2012 року на підставі заяви ОСОБА_9 , передано у приватну власність ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 .

02.07.2012 року було видано свідоцтво про право на житло № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.91).

17.09.2012 року приватним нотаріусом ЗМНО Ніколаєвською Л.Б. було посвідчено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_9 продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_10 .

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.06.2013 року було скасовано заочне рішення від 28.10.2011 року про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

12.06.2013 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя було відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.08.2014 року було скасовано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2012 року, яким було визнано право користування квартирою АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 , в задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено.

Згідно відповіді на запит суду, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_10 1989 року народження, ОСОБА_5 1987 року народження, ОСОБА_11 2012 року народження, ОСОБА_11 2016 року народження (т.1 а.с.23-25).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року по справі №337/3659/15-ц позов ОСОБА_1 задоволено частково (т.1 а.с. 117-119).

Визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 07 липня 2012 року № 486р про приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 17 вересня 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л. Б.

Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2016 року визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на житло від 02 липня 2012 року № 356, видане заступником голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_9 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року в частині визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 26.06.2019 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17 вересня 2012 року скасовано та у цій частині залишено в силі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року (т.1 а.с. 9-14).

У іншій частині позовних вимог щодо скасування державної реєстрації на спірну квартиру, зобов`язання реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру; визнання ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення їх із спірної квартири; зобов`язання МКП «Основаніє» повернути спірну квартиру в територіальну громаду в особі Запорізької міської ради; зобов`язання Хортицького районного відділу у м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зареєструвати ОСОБА_1 у спірній квартирі; зобов`язання МКП «Основаніє» укласти з позивачем договір найму спірної квартири та зобов`язання районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради призначити ОСОБА_1 основним наймачем квартири рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2016 року залишено без змін.

Рішення суду по справі №337/3659/15-ц було мотивовано тим, що внаслідок безпідставного зняття з реєстрації ОСОБА_1 із спірної квартири та в подальшому приватизації та продажу даної квартири були порушені житлові права ОСОБА_1 на користування даною квартирою. Права ОСОБА_1 були поновлені шляхом скасування приватизації, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Незважаючи на те, що квартира була повернута у власність територіальної громади, фактично ОСОБА_1 не має можливості їй користуватись, оскільки в квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , допитані за заявою позивача, в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 був протиправно позбавлений права користування квартирою під час його перебування в місцях позбавлення волі. Колишня дружина ОСОБА_8 зняла позивача з реєстрації, приватизувала квартиру, після чого ОСОБА_9 продав квартиру відповідачам по справі. Нові власники квартири незважаючи на те, що були позбавлені права власності на квартиру, ОСОБА_1 в квартиру не впускають, хоча позивач неодноразово намагався потрапити до свого житла. Через протиправні дії відповідачів, ОСОБА_1 зазначив сильних душевних хвилювань, нервових потрясінь, внаслідок чого лікувався в лікарні, вимушений приймати ліки.

Позивач ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні квартирою, відомості за його заявою були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с.17).

Відповідачі добровільно приміщення квартири не звільняють, позивача в квартиру не допускають, оскільки вважають себе добросовісними користувачами квартири.

Таким чином, між сторонами по справі виник спір щодо права користування квартирою, яка вибула із власності ОСОБА_10 внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу.

При вирішенні даної справи суд застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду по справі №644/7422/16-ц, викладені в постанові від 12.12.2018 року та Верховного Суду по справі №333/1988/16-ц, викладені в постанові від 07.11.2019 року по аналогічним справам, які стосувались скасування приватизації, визнання правочину недійсним та подальшим вирішення питання про право користування житловим приміщенням.

Так, Верховний Суд по справі №333/1988/16-ц зазначав, що «суд, встановивши, що спірна квартира вибула із власності територіальної громади поза її волею на підставі судового рішення, яке було скасовано, а також те, що приватизація такої квартири та первісний договір купівлі-продажу визнано недійсними та ураховуючи те, що останній договір купівлі-продажу було укладено у той час, коли у провадженні суду розглядався спір щодо незаконності приватизації спірної квартири та її подальшого продажу, обґрунтовано вважав, що на підставі статті 388 ЦК України спірна квартира підлягає вилученню із чужого незаконного володіння на користь власника та ураховуючи те, що позивач є особою з ІІ групою інвалідності, яка мешкала у спірній квартирі з народження та мала право користування такою квартирою, дійшов правильного висновку, що вона не втратила права користування спірною квартирою, а тому підлягає вселенню в таку квартиру, а відповідачі виселенню».

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у справі №644/7422/16-ц, вказавши, що «суд зробив висновок, що у зв`язку з визнанням недійсним правочину, на підставі якого відповідач набула право володіння і користування квартирою, вона підлягає виселенню зі спірного житла зі зняттям з реєстрації. Висновки судів про часткове задоволення первісного позову є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням указаних засад цивільного законодавства та відповідають наведеним завданням цивільного судочинства, що стосується в тому числі й ефективного захисту порушених прав позивачів».

Суд прийшов до висновку, що право ОСОБА_1 на користування квартирою було поновлено у зв`язку із тим, що квартира була повернута у власність територіальної громади, а рішення суду від 28.10.2011 року про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, було скасоване.

Дослідивши докази по справі, суд встановив, що відповідачі не визнають право ОСОБА_1 на користування квартирою, тому його право користування підлягає захисту в судовому порядку шляхом його вселення в квартиру.

Вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання департаменту реєстраційних послуг ЗМР зареєструвати його в квартирі задоволенню не підлягає, оскільки згідно п.18 Правил реєстрації місця проживання, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення є самостійною підставою для реєстрації особи в житлі.

Також суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 та виселення відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 із спірної квартири, оскільки договір купівлі-продажу, на підставі якого вони набули право власності на житло, був визнаний недійсним, підстав для збереження за ними права користування квартирою немає.

Рішення суд про виселення є правовою підставою для зняття відповідачів з реєстрації із спірної квартири на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Доводи представника відповідача про те, що у справі №337/3659/15-ц були вирішені позовні вимоги ОСОБА_1 про його вселення, виселення відповідачів на правильність вирішення спору не впливають. Спір між сторонами по справі з приводу користування квартирою виник після набрання законної сили рішенням суду по справі №337/3659/15-ц у 2019 році.

Посилання представника відповідача про те, що відповідачі по справі не мають іншого житла, окрім спірної квартири, спростовуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно якої відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (т.2 а.27).

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачів на його користь моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Слід погодитись із доводами позивача про те, що він має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав внаслідок порушення його права на житло, неможливістю користуватись квартирою більше п`яти років.

Разом з тим, суд встановив, що ОСОБА_10 придбала за відплатним договором квартиру у ОСОБА_9 , який не мав права цю квартиру відчужувати, про що набувач ОСОБА_10 не знала і не могла знати. Тому вона разом із членами своєї сім`ї користувалась їй правомірно.

Позивач ОСОБА_1 був позбавлений права користування квартирою внаслідок дій ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , до яких він позовних вимог про стягнення моральної шкоди не заявив.

Тому суд вважає, що ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_11 не є належними відповідачами за вимогами про стягнення моральної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині відмовляє.

При зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору, у зв`язку із чим суд покладає судові витрати на повнолітніх відповідачів по справі ОСОБА_10 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

Керуючись ст. 13, 141, 178, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до квартири АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 ) судовий збір в сумі 1816 гривень, по 908 гривень з кожного на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05.08.2021 року .

Суддя: А.М. Котляр