Справа № 161/4054/21
Провадження № 2-о/161/111/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі : головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,

В С Т А Н О В И В:

03.03.2021 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.1996 року на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового буд. АДРЕСА_1 . При укладанні згаданого Договору в ньому було допущено помилки в написанні його по-батькові, які перешкоджають йому у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю на власний розсуд. Так, в Договорі його по-батькові записано, як « ОСОБА_2 », що не збігається із записом в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , де його по-батькові зазначене, як « ОСОБА_3 ». Внаслідок допущеної у договорі описки, на підставі якого він є власником згаданого житла, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує його особу та згаданим правовстановлюючим документом, а також складнощі з реєстрацією житлового будинку. Вважає, що причина неправильного написання його по-батькові виникла у зв`язку із помилковим перекладом з російської на українську мову. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт належності йому договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового буд. АДРЕСА_1 ., посвідченого 04.04.1996 року приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Ващук В.Ф. та внесеного в реєстр за № 575 та зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації за № 4810 від 31.05.1996 року.

До початку судового засідання заявником було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги він підтримує та просить їх задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, подавши до суду клопотання, в якому просить судовий розгляд проводити у його відсутності, а при вирішення справи покладається на думку суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що заявнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 04.04.1996 року приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Ващук В.Ф. внесеного в реєстр за № 575, та зареєстрованим Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 31.05.1996 року за № 4810, на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового буд. АДРЕСА_1 .

Зі змісту вищевказаного договору вбачається, що прізвище ім`я та по батькові покупця вказано як « ОСОБА_1 ».

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає що написання його по батькові « ОСОБА_4 » є помилковим, в свою чергу вірним є « ОСОБА_5 ». Дана обставина перешкоджає заявнику вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши надані заявником докази у своєму взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 04.04.1996 року приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Ващук В.Ф. внесеного в реєстр за № 575, та зареєстрованим Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 31.05.1996 року за № 4810 дійсно наявна помилка в частині зазначення по батькові покупця майна, а саме: помилково зазначено « ОСОБА_1 », в той час як вірним є « ОСОБА_1 ».

Вищевказана розбіжність позбавляє заявника можливості усунути її в позасудовому порядку та така, на переконання суду, була ймовірно допущена внаслідок перекладу з російської мови на українську та навпаки.

Крім того, вищевказана обставина підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2018 року у справі № 161/17747/17, а також паспортом заявника громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Луцьким МВ УМВС України у Волинській області від 28.09.2000 року.

Встановлення належності правовстановлюючого документа має для ОСОБА_1 юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з правом вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого 04.04.1996 року приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Ващук В.Ф. внесеного в реєстр за № 575 та зареєстрованого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації за № 4810 від 31.05.1996 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 07 квітня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пушкарчук В.П.