Справа №463/4475/21
Провадження №2/463/1191/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судового засідання Попович Х.І.

представника позивача ОСОБА_1

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 17 041,39 грн.

Позов мотивує тим, що 28.10,2020 року о 21 год. 10 хв. водій скутера марки «Honda Dio 27», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , виїхав на регульоване перехрестя на вул. Зелена-пл. Петрушевича в м.Львові, на заборонений сигнал світлофора (жовтий), та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Citroen СЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Конопницькій на зелений сигнал світлофора. Внаслідок таких дій Відповідач порушив п.8.7 Правил дорожнього руху та завдав технічних пошкоджень з матеріальними збитками відповідним і транспортним засобам. Протиправність дій ОСОБА_3 підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року у справі №463/10476/20. 09 лютого 2021 року позивачка звернулась до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, яка мала місце 28.10.2020 року, на підставі ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте їй було відмолено, оскільки скутера марки «Honda Dio 27» не вважається транспортним засобом як пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у пункті 1.5. але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Оскільки МТСБУ відмовило у виплаті страхового відшкодування, то потерпіла особа має абсолютне право на звернення із вимогою про відшкодування завданої шкоди до винної особи у зв`язку з виникненням деліктного зобов`язання. ОСОБА_3 в результаті порушення п.8.7 Правил дорожнього руху заподіяв майнову шкоду позивачці, тому у відповідача виник обов`язок з відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

Для визначення розміру майнової шкоди, завданої автомобілю Позивачки внаслідок ДТП, 01 квітня 2021 року було проведено автотоварознавчу експертизу судовим експертом Гамалай Ярославом Івановичем, за результатами якої визначено шкоду в розмірі 17041,39 грн. Відповідач не відшкодував жодних коштів, у зв`язку чим позивач змушена звернутись до суду за захистом прав та інтересів.

Ухвалою суду від 5 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та надано відповідачу термін на надання відзиву на позов. Проте, відповідач відзив не подав. З врахуванням наведеного, суд вважає, що у відповідності до ст.280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, на основі наявних доказів, ухваливши заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст.22 ЦК України, встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного прана, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.10.2020 року о 21 год. 10 хв. водій скутера марки «Honda Dio 27», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , виїхав на регульоване перехрестя на вул. Зелена-пл. Петрушевича в м.Львові, на заборонений сигнал світлофора (жовтий), та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Citroen СЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по вул. Конопницькій на зелений сигнал світлофора.

З постанови Личаківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2020 року вбачається, що відповідач порушив п.8.7 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 лютого 2021 року позивачка звернулась до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, яка мала місце 28.10.2020 року, на підставі ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте у листі №3-01-6/6176 від 22.02.2021 року МТСБУ відмовило у відшкодуванні шкоди на підставі п. 1.5 статті 1, підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із відсутністю правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода, заподіяна транспортним засобом, для якого Законом не встановлено коригуючий коефіцієнт».

Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в ПОВНОМУ обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18): «у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди».

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18): «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-ІУу страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 494/1192/16-ц (провадження № 61-41938св18) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15 дійшов наступного висновку: право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Отже, якщо страховик чи МТСБУ не виплачує або відмовляє у виплаті страхового відшкодування, то потерпіла особа має абсолютне право на звернення із вимогою про відшкодування завданої шкоди до винної особи у зв`язку з виникненням деліктного зобов`язання.

Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача, що ОСОБА_3 в результаті порушення п.8.7 Правил дорожнього руху заподіяв майнову шкоду Позивачці, тому у Відповідача виник обов`язок з відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

Відповідно до Висновку № 59 судової автотоварознавчої експертизи від 07 квітня 2021 року: «Вартість відновлювального ремонту з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля «Citroen СЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 28.10.2020 року, з врахуванням результатів його обстеження 01.04.2021 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали становить 17041.39 грн.

Враховуючи те, суд вважає підставними доводи представника позивача щодо того, що відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду у розмірі 17041.39 грн.

Також ОСОБА_2 було понесено витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 3 000 грн., які також підлягають стягненню з відповідача

Згідно з вимогами ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А тому, з врахуванням встановлених судом обставин, а також того, що відповідач доводи позивача жодним чином не заперечив та не спростував, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити.

Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 908 грн., а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4300 грн., щодо яких відповідач не заперечив та не спростував.

Керуючись ст.ст.2, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 17 041,39 грн. (сімнадцять тисяч сорок одна гривня 39 копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень), витрати на правничу допомогу в розмірі 4300 грн. (чотири тисячі триста гривень), а також витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень)

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного тексту судового рішення - 16 серпня 2021 року.

Суддя: Гирич С. В.