ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 серпня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/447/21

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/786/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Бивалькевич Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка про визнання протиправним та скасування наказу, та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка, в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка №28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи, у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24 липня 2007 року по 15 жовтня 2019 року вона працювала на різних посадах в бібліотеці Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка. Постановою Кабінету Міністрів України №1073 від 30 березня 2009 року «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» в редакції від 25 березня 2014 року, працівникам державних і комунальних бібліотек, які проводять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідницьку, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплат за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 22 січня 2005 року №84, встановлено надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50% посадового окладу, конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.

Наказом відповідача №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачці, знято 50% надбавку за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року.

В період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року відповідач взагалі не виплачував позивачці гарантовану законодавством надбавку за особливі умови роботи, хоча до цього періоду вона отримувала надбавку в розмірі 50% до посадового окладу.

Після неодноразових звернень та скарг відповідач видав наказ від 15 лютого 2019 року №28 вк/ІІ, яким встановив у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5%, нічим не мотивуючи своє рішення. Штатним розписом надбавка у вказані роки була передбачена у розмірі 50% та профінансована з бюджету у повному обсязі.

Позивачка вважає, що вказаним наказом порушено її право на отримання встановленої законодавством та штатним розписом надбавки.

Також позивач посилається на постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі №750/1031/20, згідно якої встановлено, що наказом ректора № 100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року всім працівникам наукової бібліотеки знято 50% надбавку за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року. При цьому в наказі ректор зазначає, що надбавка знімається у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме зняття 50% надбавки за особливі умови праці всім співробітникам наукової бібліотеки університету згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 89 від 25 березня 2014 року. Даний наказ не може бути визнано законним, оскільки Постановою КМУ № 89 не змінювались істотні умови праці та не знімались 50% надбавки працівникам наукової бібліотеки, а лише внесено зміни в Постанову КМУ №84, де конкретно визначено, що надбавка за особливі умови роботи може бути встановлена у граничному розмірі 50% посадового окладу, а розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ ректора НУ «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка № 28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу; зобов`язано НУ «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка здійснити перерахунок надбавки ОСОБА_1 за особливі умови роботи у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5%; стягнуто з відповідача на користь позивачки 908 грн. судового збору та на користь держави 908 грн судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що встановлення позивачці надбавки за особливі умови роботи в розмірі 5% за період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, за аналогією зі ст.5 ЦК України щодо зворотної дії правових актів, не можна вважати правомірним, оскільки даними діями відповідач врегулював правовідносини за минулий час і погіршив таким чином розмір оплати праці позивачці з урахуванням надбавки в розмірі 50%, яку вона отримувала згідно постанови КМУ №1073 від 30 березня 2009 року, а після внесення змін до постанови, відповідач не скористався своїм правом та не встановив у вказаний період розмір надбавки у граничному розмірі 50% посадового окладу, як це передбачено постановою КМУ №1073 в редакції від 25 березня 2014 року, хоча 50% розмір надбавки було профінансовано Міністерством у повному обсязі, відповідно до штатних призначень.

Не погоджуючись з вказаним рішення Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, а суд не може підміняти керівника установи та визначати розмір надбавки за особливі умови. Відповідач посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №750/2844/19, який, на його думку, залишився поза увагою суду першої інстанції.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, зауважує, що надбавка встановлюється не у фіксованому розмірі 50% від окладу, а у граничному розмірі 50%, тобто вона може бути будь-якому розмірі не вище 50%.

Сторона відповідача зауважує, що необґрунтованими є посилання суду, що Міністерством освіти України профінансовано в повному обсязі розмір надбавки 50% та що університет мав фінансову можливість виплатити позивачу надбавку саме у граничному розмірі 50%. Як саме розпоряджатися коштами є виключною компетенцію керівника університету, як зазначено у ч.3 ст.26 Закону України «Про освіту». В той же час, а ні КЗпП України, а ні Закон України «Про оплату праці», а ні інший нормативно-правовий акт трудового законодавства не передбачає обов`язку щодо виплати заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших виплат згідно штатного розпису.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала на різних посадах бібліотекаря у відповідача з 24 липня 2007 року по 15 жовтня 2019 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-14).

Наказом Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г.Шевченка №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачці, знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року (а.с.15).

Наказом Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка №28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року з метою усунення порушень, виявлених інспекційним відвідуванням Управління Держпраці у Чернігівській області (акту №25-01-104/0089 від 05 лютого 2019 року) та на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 року «1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачці, на період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5% посадового окладу (а.с.16).

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка ОСОБА_2 з заявою про здійснення перерахунку надбавки за особливі умови роботи, у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року, у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5% (а.с.17) та отримала відповідь, що стосовно ОСОБА_1 по справі №750/3418/19 винесено рішення, що є чинне та неоспорене, яким відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.18).

Оглядаючи цивільну справу №750/3418/19 судом встановлено, що згідно копії листа Міністерства освіти і науки України № 1/11-1267 від 07 лютого 2019 року вбачається, що працівники бібліотеки звернулися до Міністерства з відповідною заявою про неотримання у період з 01 серпня 2014 року по 01 жовтня 2018 року надбавки, передбаченої постановою КМУ №1073 від 30 вересня 2009 року. Звернення для розгляду направлено до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, та зазначено, що надбавка є обов`язковою виплатою, і її конкретний розмір встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці (а.с.37 справи №750/3418/19).

З листа Міністерства освіти і науки України №1/11-8028 від 03 вересня 2019 року вбачається, що фінансування закладів вищої освіти здійснюється вчасно і в повному обсязі відповідно до затверджених планів асигнувань державного бюджету на поточний рік (а.с.101 справи №750/3418/19).

У період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2018 року Міністерство освіти України в повному обсязі профінансувало відповідачу виплату надбавки, передбаченої Постановою, в розмірі 50% посадового окладу (а.с.45-55 справи №750/3418/19).

Разом з тим, у період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року відповідач взагалі не виплачував позивачці гарантовану законодавством надбавку за особливі умови роботи, у зв`язку з чим Управлінням Держпраці у Чернігівській області 13 лютого 2019 року було внесено припис про усунення виявлених порушень (а.с.23-25 справи №750/3418/19).

В матеріалах даної справи наявна копія постанови Чернігівського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року у справі №750/1031/20, яким задоволено частково позов ОСОБА_3 , визнано протиправним та скасовано наказ №28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року надбавки ОСОБА_3 за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу та зобов`язано здійснити перерахунок вказаної надбавки у розмірі 50% від посадового окладу, з урахуванням сплаченої їй надбавки у розмірі 5% (а.с.19-25).

На запит апеляційного суду відповідачем надано копію колективного договору від 2010 року та від 2016 року.

Встановлено, що Колективний договір регулює трудові і соціально-економічні відносини між власником і працівниками університету на основі взаємного узгодження інтересів сторін. При цьому дія колективного договору поширюється на всіх працівників університету.

Згідно п.3.11 даного колективного договору у межах фонду заробітної плати встановлюються працівникам надбавки за високі досягнення у праці, за виконання особливо важливої роботи, за складність, напруженість у роботі. Розмір кожної надбавки складає до 50% посадового окладу. Розмір надбавко встановлюється ректором на підставі подання-пропозиції керівника структурного підрозділу за обов`язковим погодженням профкому.

Згідно п.3.7. Положення про преміювання працівників ректору надається право позбавляти за виробничі недоліки працівників премії повністю чи частково впродовж року.

Водночас, згідно п.2 додатку «Види, розміри та порядок встановлення надбавок», наказ про встановлення, зміну розмірів або скасування надбавки формується відділом кадрів на підставі службових записок і підписується ректором або проректором з відповідного напрямку діяльності за обов`язковим погодженням профспілкового комітету.

Колективним договором, зареєстрованим Деснянською районною у м.Чернігові радою 29 лютого 2016 року №46, визначено, що положення цього колективного договору діють безпосередньо і є обов`язковими для дотримання стороною власника, профспілковою стороною, працівниками університету незалежно від форми їх трудового договору та членства у профспілці. Дія колективного договору поширюється на всіх штатних працівників університету (п.1.7.).

У розділі IV даного договору визначено, що сторона власника зобов`язана не приймати в односторонньому порядку рішень, що змінюють установлені в колективному договорі умови оплати праці рішення з питань оплати праці, що погіршують умови встановлені законодавством, угодами і цим колективним договором (ст.22 Закону України «Про оплату праці»).

Також визначено, що встановлювати працівникам доплати й надбавки за рахунок коштів загального або спеціального фонду (за їх наявності) і відповідно до Законів України «Про оплату праці», «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», КЗпП України, Постанови КМУ №1298 від 30 серпня 2002 року, Галузевої угоди, погоджувати з профспілковою стороною умови оплати праці, положення й накази про призначення та зняття доплат і надбавок, надання премій.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частинами 2, 3 статті 97 КЗпП України передбачено форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 13 цього Закону передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань; обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Оплата праці бібліотекарів закладів освіти здійснюється відповідно до умов оплати праці працівників культури, згідно із положеннями статті 17 Закону України «Про оплату праці», згідно якої для працівників підприємств, виробництв, цехів, дільниць та інших підрозділів, які виконують роботи (надають послуги), не властиві основній діяльності галузі (підгалузі), умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей (підгалузей), до яких ці підрозділи належать за характером виробництва, та в актах чинного законодавства.

Згідно частин 1, 2 статті 15 даного Закону, а також частини 6 статті 21 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно статті 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» передбачено, що працівникам бібліотек можуть встановлюватися надбавки та доплати в межах затвердженого фонду оплати праці працівників бібліотек.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 пункт 8 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що при вирішенні спорів про виплату премій винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1073 від 30 березня 2009 року «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» в редакції від 30 вересня 2009 року установлено працівникам державних і комунальних бібліотек, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 2005 року №84, надбавку за особливі умови роботи у розмірі 50 відсотків посадового окладу. Постанова набрала чинності з 01 жовтня 2009 року.

Постановою Кабінету Міністрів України №89 від 25 березня 2014 року до вищезазначеної постанови внесені зміни, з урахуванням яких встановлено працівникам державних і комунальних бібліотек, які провадять культурну, освітню, інформаційну, науково-дослідну, методичну діяльність та займають посади, включені до переліку посад згідно з додатком до Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №84 від 22 січня 2005 року, надбавку за особливі умови роботи у граничному розмірі 50 відсотків посадового окладу. Конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.

Тобто, починаючи з 01 жовтня 2009 року керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці встановлюється надбавка, але не більше 50 відсотків.

Апеляційний суд констатує, що в порядку статті 76 частини 2 пункту 1 та статті 89 ЦПК України у рамках розгляду даної справи підлягає оцінці законність наказів ректора №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року та №28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року і оцінюючи їх, суд виходить з наступного.

Наказом ректора №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року всім працівникам наукової бібліотеки знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року. При цьому в наказі ректор зазначає, що надбавка знімається у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме зняття 50% надбавки за особливі умови праці всім співробітникам наукової бібліотеки університету згідно Постанови Кабінету Міністрів України №89 від 25 березня 2014 року.

Даний наказ не може бути визнано законним, оскільки Постановою КМУ №89 не змінювались істотні умови праці та не знімались 50% надбавки працівникам наукової бібліотеки, а лише внесено зміни в Постанову КМУ №84, де конкретно визначено, що надбавка за особливі умови роботи може бути встановлена у граничному розмірі 50% посадового окладу, а розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці.

Отже, знімаючи надбавку 50% працівникам наукової бібліотеки, ректор не звернув увагу на те, що він може встановлювати надбавку у межах фонду оплати праці, проте не знімати її самочинно, адже трудове законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці. Зокрема, відповідно до частини 4 статті 97 КЗпП та статті 22 Закону України «Про оплату праці» роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, установлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Хоча постановою КМУ від 25 березня 2014 року №89 і визначено, що саме керівник встановлює розмір надбавки, проте це у будь-якому разі має відбуватися з урахуванням частин 2, 4 статті 97 та ст. 98 КЗпП України.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що фінансування фонду оплати праці на виплату надбавки працівникам бібліотеки Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка на 2014-2018 роки проводилось у розмірі 50% від посадового окладу; наказ ректора №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року, яким всім працівникам наукової бібліотеки знято 50% надбавки за особливі умови роботи, починаючи з 01 серпня 2014 року, не погоджено з профспілковим комітетом; зняття надбавки відбулося без врахування ч.4 ст.97 КЗпП України та у справі відсутні докази, що фінансування спірної надбавки здійснювалося у менших, ніж встановлено наказом №296 вк/ІІ від жовтня 2009 року, розмірах, і що протягом спірного періоду малися обставини, з якими чинне законодавство пов`язує можливість здійснювати оплату праці ОСОБА_1 у меншому, ніж передбачено штатним розписом, розмірі.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, ст.19 Конституції України, враховуючи Постанову Кабміну України від 30 вересня 2009 року №1073 про те, що конкретний розмір надбавки за особливі умови роботи встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, ректор Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка повинен був діяти відповідно до нормативних актів, що регулюють оплату праці. Тобто, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені, або які не заборонені, Конституцією та законами України, що регулюють спірні правовідносини.

В той же час, дані приписи закону при виданні наказів №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року і від 15 лютого 2019 року №28 вк/ІІ дотримано не було.

Оскільки незаконні накази не можуть породжувати законні наслідки, то протягом всього спірного періоду ОСОБА_1 мала право на отримання надбавки за особливі умови роботи у розмірі 50% посадового окладу, тому її право підлягає судовому захисту, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відхиляються доводи апеляційної скарги, що конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплати праці, а суд не може підміняти керівника установи та визначати розмір надбавки за особливі умови, як зазначено в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №750/2844/19, який, на його думку, залишився поза увагою суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року в справі №750/2844/19 зазначено, що суди, задовольняючи позов ОСОБА_4 , встановивши, що на підставі наказу ректора Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т.Г. Шевченка» від 15 лютого 2019 року №28 вк/ІІ ОСОБА_4 за спірний період з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року було встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5%, яка була їй виплачена, дійшли помилкового висновку про задоволення вимог ОСОБА_4 про стягнення суми надбавки за особливі умови роботи у розмірі 50% посадового окладу, оскільки конкретний розмір надбавки встановлюється керівником установи, закладу, організації у межах фонду оплату праці, а суд не може підміняти керівника установи, закладу, організації та визначати розмір надбавки за особливі умови роботи (а.с.35-40).

Даний висновок здійснено в контексті саме даної цивільної справи, в якій позивач не оскаржував наказів відповідача, якими було встановлено надбавку за особливі умови роботи.

У справі, що переглядається, позивачка звернулася із позовом саме про визнання протиправним та скасувати наказу ректора №28 вк/ІІ від 15 лютого 2019 року в частині встановлення з 01 серпня 2014 року по 31 жовтня 2018 року їй надбавки за особливі умови роботи у розмірі 5% посадового окладу та зобов`язання здійснити відповідний перерахунок надбавки.

Таким чином, висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року в справі №750/2844/19, зроблений за інших фактичних обставин, а тому не підлягав до застосування у справі, що переглядається.

Доводи апеляційної скарги, що надбавка встановлюється не у фіксованому розмірі 50% від окладу, а у граничному розмірі 50%, тобто вона може бути будь-якому розмірі не вище 50%, не заслуговують на уваго, оскільки суд першої інстанції не виходив з того, що надбавка фіксована у розмірі 50%, а з того, що відповідачем не у визначений законом порядку здійснено зняття даної надбавки, а в подальшому, заднім числом, без узгодження з профкомом, не зважаючи на фінансування надбавки саме у розмірі 50%, призначено у значно меншому розмірі.

Не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача, що питання як саме розпоряджатися коштами є виключною компетенцію керівника університету, як зазначено у ч.3 ст.26 Закону України «Про освіту». В той же час, а ні КЗпП України, а ні Закон України «Про оплату праці», а ні інший нормативно-правовий акт трудового законодавства не передбачає обов`язку щодо виплати заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших виплат згідно штатного розпису.

Як неодноразово встановлювалось судами, пунктом 1 статті 48 Бюджетного Кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. В той же час, як встановлено судом, кошторисами на 2014-2018 року встановлено надбавку в розмірі 50%, а фінансування було проведено в повному обсязі. Крім того, право керівника розпорядження коштами не може бути абсолютним, а вирішення питань щодо оплати праці свавільним, оскільки порядок їх здійснення визначено Конституцією та законами України, у відповідності до вимог яких відповідач і повинен був діяти, реалізуючи свої повноваження керівника та розпорядника коштів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Апеляційний суд констатує, що рішення суду першої інстанції належним чином обґрунтоване.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на пропущення позивачем строків звернення до суду, встановлених ч.2 ст.233 КЗпП, оскільки вказаною нормою визначається саме строк звернення працівника до суду, а позов про зобов`язання виплатити заробітну плату за своєю правовою природою, у контексті норми про визначення строку, є тотожним позову про стягнення заробітної плати за своїми правовими наслідками для працівника.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 22 березня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2021 року.

Головуючий: Судді: