ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2021 року м. Чернівці Справа № 726/1355/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Олару Даніеля Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Мілінчук С.В., дата виготовлення повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с.2-4).

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 є власником автомобіля «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

Так, 22.12.2019 року о 19:00 год. по вул. Калинівській, 28 в м. Чернівці відбулося ДТП за участю автомобілів «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 та «Mercedes Benz E-Class», н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 була застрахована згідно полісу №АО/0571181 від 12.02.2019 року у ПрАТ СК «Уніка».

Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 17.06.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 , КТЗ №42/2029 від 21.01.2020 року, така склала 187 218,45 грн, вартість проведення оцінки становить 2 500 грн.

Провадження №22-ц/822/405/21

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія «Mercedes Benz E-Class», н.з. НОМЕР_3 застрахована не була, позивач звернулася до М(Т)СБУ, яке здійснило страхову виплату у граничному розмірі 130 000 грн.

Враховуючи вище викладене та посилаючись на норми ст.ст.1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь розмір непокритого страхового відшкодування 59 718,45 грн та судові витрати.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 59 718,45 грн.

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_4 від імені ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Вказує, що суд не повинен був взяти до уваги звіт оцінювача №42-2029 від 21.01.2020 року, оскільки позивачем не було залучено судового експерта для визначення вартості матеріального збитку, як цього вимагає закон, а тому він повинен був бути визнаний як недопустимий.

Крім того, вважає, що в матеріалах справи знаходиться акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) б/н від 22 грудня 2019 року, з яким неможливо погодитись, оскільки він виконаний з порушенням вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої в МЮУ від 24 листопада 2003 року за №1074/8395, оскільки ОСОБА_2 не було надано можливість бути присутнім під час проведення огляду даного транспортного засобу, чим було порушено його права. В результаті вищевказаного порушення оцінювачем було зазначено тридцять позицій якихось пошкоджень, і якась частина з них в графі «Ремонт», якась частина в графі «Заміна», а тому перевірити достовірність вказаних пошкоджень, а також необхідність наприклад їхньої заміни, викликає сумніви.

Просить рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди безпосередньо потерпілому є обов`язком її завдавача у випадку, якщо розмір такої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Крім того, зазначив, що визначення збитків або розміру відшкодування внаслідок завдання збитків може бути встановлено на підставі звіту суб`єкта оціночної діяльності, а не виключно висновку експерта, як про це зазначає представник відповідача, а посилання представника позивача про необхідність проведення судової авто товарознавчої експертизи з метою визначення завданого матеріального збитку є необґрунтованими. Окрім того, проведення такої експертизи станом на момент розгляду справи є неможливим, оскільки автомобіль було відремонтовано задовго до початку розгляду справи. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п. 33.3 ст.33 ) не зобов`язує власників транспортних засобів зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди після його огляду визначеним працівником МТСБУ, аварійним комісаром або експертом.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неправильно встановлених обставинах справи, з порушенням змагальності сторін, отже вимогам закону не відповідає.

Обставини скоєння ДТП, визнання ОСОБА_2 винним за ст.124 КУпАП і закриття справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності у зв`язку з пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності, перебування у власності ОСОБА_1 автомобіля «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 , 2011 року випуску на момент ДТП сторонами визнається та не спростовується (а.с.7-9).

Крім того, згідно копії страхового полісу вбачається, що страхова відповідальність транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ СК «Уніка» (а.с.10).

Цивільно-правова відповідальність водія «Mercedes Benz E-Class», н.з. НОМЕР_3 застрахована не була, у зв`язку з чим на підставі заяви ОСОБА_1 М(Т)СБУ було прийнято рішення про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП у розмірі 130 000 грн (а.с.24).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ №42-2029 і проведеного ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 від 21.01.2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 становить 187 218,45 грн (а.с.11-13).

Огляд пошкодженого автомобіля «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 було проведено 21.01.2020 року, що також підтверджується актом огляду ТЗ (дефектна відомість), ремонтною калькуляцією (а.с.14-23).

Письмовими поясненнями ОСОБА_1 повідомляє, що невдовзі після ДТП, складення звіту про оцінку вартості збитків автомобіль «Toyota Land Cruiser», н.з. НОМЕР_2 було відремонтовано за її кошт та у літку 2020 року відчужено, а місце знаходження останнього на час розгляду справи не відоме (а.с.69).

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як передбачено ст.1194 ЦК, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Доводи заперечень щодо позову, викладені у відзиві на позовну заяву, та апеляційній скарзі зводяться до того, що відповідач не був присутній при огляді оцінювачем пошкодженого в наслідок ДТП транспортного засобу, що стало наслідком порушення вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», яка затверджена наказом №142/5/2092 МЮУ та Фонду держмайна України від 24.11.2003 року, що унеможливило переконатися в обсязі заподіяних ушкоджень.

Крім того, вимоги апеляційної скарги обґрунтовуються неналежністю доказу у вигляді звіту, що не може підмінити собою експертний висновок, та бажанням провести експертизу на предмет визначення вартості заподіяної внаслідок ДТП шкоди, що не було вирішено судом через відсутність транспортного засобу та відомостей про його місцезнаходження.

Надаючи оцінку наявному в матеріалах справи звіту на предмет відповідності його вимогам «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», яка затверджена наказом №142/5/2092 МЮУ та Фонду держмайна України від 24.11.2003 року, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо порушення останньої є безпідставними.

Відповідно до вимог п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Таким чином, законодавством покладено вирішення питання щодо потреби присутності заінтересованих осіб не на оцінювача, а на замовника дослідження, що спростовує порушення оцінювачем «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» при визначенні вартості завданих збитків.

Проте, відповідно до змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2 ст.12 ЦПК України), кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України), а суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, крім іншого сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п.4-5 ч.5 ст.12 ЦПК України).

В силу ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведених норм судом першої інстанції при вирішенні спору не дотримано.

Суд першої інстанції в ухвалі про відмову у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи встановив обставину, що в літку 2020 року позивач відчужила автомобіль на користь третьої особи, про те в судовому рішенні обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви встановив належність позивачу автомобіля на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ, що є суперечливими висновками.

Так, на момент пред`явлення позову 23.09.2020 року ОСОБА_1 обґрунтовувала право на компенсацію завданих при ДТП збитків належністю останній автомобіля, пошкодженого в наслідок неправомірних дій відповідача, засвідченою згідно оригіналу копією свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_1 станом на 22.09.2020 року. Про те, згодом, 13.01.2021 року заперечуючи щодо клопотання відповідача встановити дійсний розмір збитків за допомогою експертизи остання повідомляє про відчуження автомобіля улітку 2020 року, тобто до звернення за судовим захистом, що за дійсності таких обставин унеможливило би наявність у неї станом на час звернення до суду свідоцтва на її ім`я.

Такі дії позивача не демонструють суду добросовісне виконання процесуальних обов`язків та перешкоджають можливості іншій стороні скористатися правом на спростування обсягу пред`явлених вимог, що порушує принцип змагальності сторін.

Як єдиний доказ обсягу завданих збитків, який суд першої інстанції поклав в основу при задоволені вимог, позивач зазначила звіт (а.с.11-23), про те на виконання вимог п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» відсутність волі власника (позивача) пошкодженого транспортного засобу забезпечити участь при огляді ТЗ на предмет встановлення пошкоджень і визначення вартості завданої шкоди особи, причетної до їх заподіяння, позбавило можливості цій стороні навести свої доводи та міркування, які могли вплинути на обсяг та вартість пошкоджень, через що доказ у вигляді звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, є сумнівним в розумінні належності за ст.77 ЦПК України.

Дії позивача, що унеможливлюють іншу сторону перевірити обґрунтованість та, за потреби, спростувати доводи позовної заяви шляхом проведення судової експертизи порушують принцип диспозитивності цивільного процесу та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

«Справедливість», що є вимогою ст.6 §1, не є «основною» справедливістю (ідея, що є частково юридичною, частково етичною і застосовується тільки судом присяжних), а «процесуальною». Стаття 6 §1 гарантує тільки «процесуальну» справедливість, що на практиці розуміється як змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece (Star Cate Epilekta Gevmata та інші проти Греції) (dec.)). Справедливість проваджень завжди оцінюється їх розглядом узагалом для того, щоб окрема помилка не порушувала справедливість усього провадження (Miroпubovs and Others v. Latvia (Миролюбов та інші проти Латвії), § 103).

Так, елементами доступу до справедливого суду в розумінні цієї Конвенції є принцип змагальності та гарантування ефективного права на судовий розгляд. Принцип змагальності - це ідея справедливого судового розгляду, включає основоположне право на змагальні провадження. Ефективне право, це коли сторони у справі мають право надати суду зауваження, які вони вважають важливими у справі. Це право можна вважати ефективним тільки за умови, що зауваження були «заслухані», тобто відповідно розглянуті судом. Тобто, «суд» має проводити належний розгляд поданих документів і доказів, та наведених сторонами аргументів і доказів (справи «Краска проти Швейцарії», «Ван де Гурк проти Нідерландів», «Перез проти Франції»).

Таким чином, позивач власними діями унеможливив відповідача переконатися у об`ємі завданих пошкоджень, доказів обізнаності з переліком таких ОСОБА_2 до пред`явлення позову не надав, при вирішенні спору в суді не сприяв у встановленні об`єкта дослідження, надав суду суперечливі дані щодо прав на автомобіль, що свідчить про зловживання учасника процесу своїми правами, а суд, в свою чергу, не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; не запобіг зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та не вжив заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, при взаємовиключних висновках, з ухваленням нового судового рішення через відсутність належних доказів про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 1 261,20 грн (а.с.84), які підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одну) грн 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий підпис /І.Н. Лисак/

Судді підписи /А.І. Владичан, І.Б. Перепелюк/