Дата документу 29.03.2021 Справа № 554/5419/20
Провадження № 2/554/15/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Пащенко Д.С.

за участю представника позивача Пихтіної Ю.А., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

в с т а н о в и в

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка була уточнена в порядку ч.2 ст.49 ЦПК України, про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 39 236 грн. 90 коп., індексу інфляції 10 169 грн. 92 коп. та 3 % річних 3 599 грн. 45 коп., яка утворилася за період з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2020 року, посилаючись на те, що відповідачам надавалися послуги з централізованого теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання останні виконували не належним чином, у зв`язку з чим за ними утворилася заборгованість, тому звернувся до суду з позовом.

Ухвалою суду від 03 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

11.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 в якому останній вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки з батьком ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою. В даній квартирі проживає та користується послугами ОСОБА_3 , яка взяла на себе зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг. Позовна заява подана до суду в червні 2020 року, тоді як позовна давність складає три роки, вважає, що необхідно застосувати строк позовної давності, а за інший період відмовити у стягненні коштів за неотримані послуги за недоведеністю.

11.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_1 , в якому останній вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки не проживає за вказаною адресою. В даній квартирі проживає та користується послугами ОСОБА_3 , яка взяла на себе зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг. Позовна заява подана до суду в червні 2020 року, тоді як позовна давність складає три роки, вважає, що необхідно застосувати строк позовної давності, а за інший період відмовити у стягненні коштів за неотримані послуги за недоведеністю.

11.12.2020 року на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_3 , яка вказала, що сплачувала за послуги з теплопостачання на скільки дозволяли фінанси. Прохала суд застосувати строк позовної давності.

17.12.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», в якому вказала, що підприємство надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_2 на підставі Договору про надання послуг теплопостачання укладеного з ОСОБА_1 від 14.03.2006 року. Відповідно до виписки з домової книги КП «ЖЕО №10» від 28.11.2012 року за адресою АДРЕСА_3 проживають та зареєстровані три особи, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,, ОСОБА_2 , які є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. В розумінні норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі є споживачами послуг, що надаються підприємством для забезпечення належного санітарного стану квартири АДРЕСА_4 . Відповідно до ЗУ «Про теплопостачання» позивач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Щодо перерахунку за період тимчасової відсутності споживача в житловому приміщенні зазначає, що відповідач ОСОБА_2 вказував на необхідність зменшення розміру плати шляхом здійснення перерахунку, у зв`язку з тим, що в даній квартирі він та його батько ОСОБА_1 не проживали , а відповідно і послугами не користувалися. При цьому матеріали справи, ні відзив не містять жодних документальних доказів не проживання відповідачів за вказаною адресою, тому підстави для здійснення перерахунку відсутні. Вимоги підприємства щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є правомірним та таким що ґрунтується на нормах цивільного законодавства України. Щодо застосування строків позовної давності відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 вказала наступне. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання по оплаті за спожиті послуги утворилася заборгованість, щодо стягнення якої підприємство було змушено звернутися до суду. 11 травня 2018 року підприємство звернулося до Октябрського районного суду м.Полтави із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за вказаною адрескою за період з 01.04.2014 по 01.06.2020 року в сумі 36831 грн. 84 коп. Не погодившись з судовим наказом, боржник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про його скасування. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 05 грудня 2019 року по справі №5543391/18 (в матеріалах справи) вказаний судовий наказ скасовано, а сторонам роз`яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову, як визначено частиною 3 статті 171 Цивільного процесуального кодексу України. 19 червня 2020 року ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго правомірно звернулося до Октябрського районного суду м.Полтави з позовною заявою щодо стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01.04.2014 по 01.06.2020 в сумі 43436,33 грн., нарахованого індекса інфляції в сумі 10169,92 грн. та трьох відсотків річних в сумі 3599,45 грн. У відповідності до статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається пред`явленням позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що судовий захист права може бути реалізовано, як в позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II Цивільного процесуального кодексу України, перериває перебіг строку позовної давності. Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, яка в силу статті 417 ЦПК України є обов`язковою для судів. Звернення до суду 11 травня 2018 року, винесення в послідуючому судового наказу Октябрським районним судом м.Полтави від 04 червня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості за період з 01.02.2014 по 01.04.2018, свідчить про те, що до моменту його скасування 05 грудня 2019 року порушене право підприємства не підлягало захисту. В той же час правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17, на яку посилається відповідач ОСОБА_2 , передбачала звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, послідуючу відмову у її видачі та наступне звернення до суду з тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

16.02.2021 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив від ОСОБА_1 в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, так як за вказаною адресою не проживає та послугами підприємства не користується. Просить застосувати строк позовної давності, так як видача судового наказу не може використовуватися згідно з частиною 2 ст.284 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною.

16.02.2021 року на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив від ОСОБА_2 в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, так як за вказаною адресою не проживає та послугами підприємства не користується. Просить застосувати строк позовної давності, так як видача судового наказу не може використовуватися згідно з частиною 2 ст.284 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною.

Представником позивача ПОКВП «Полтаватеплоенерго» Пихтіною Ю.А. подано додаткові пояснення по справі, в яких вказала, що звернення до суду 11 травня 2018 року, винесення в послідуючому судового наказу Октябрським районним судом м.Полтави від 04 червня 2018 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго заборгованості за адресою: АДРЕСА_3 за період 01.02.2014 по 01.04.2018, набрання ним законної чинності та видача стягувачу для пред`явлення до примусового виконання, свідчить про те, що до моменту його скасування 05 грудня 2019 року порушене право підприємства не підлягало захисту. Саме з моменту винесення Октябрським районним судом м.Полтави ухвали від 05 грудня 2019 року про скасування судового наказу від 04 червня 2018 року, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, знову почався перебіг позовної давності. Оскільки саме з цього часу у стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в позовному провадженні, а порушене право, після скасування наказу, знову підлягало захисту. Правові підстави для застосування судом строків позовної давності за період заявлених підприємством позовних вимог відсутні.

У судовому засіданні представник позивача Пихтіна Ю.А. позов підтримала у повному обсязі, прохала задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Прохали застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в суде засідання не зявилася, повідомлена належним чином про час та дату судового засідання.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 є споживачами послуг з теплопостачання згідно з договором від 14.03.2006 року з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» по наданню послуг з централізованого теплопостачання в квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 47.2кв.м. (а.с.10).

Відповідно до п.4.1 зазначеного договору споживач зобов`язаний оплачувати за спожиті послуги до 10 числа місяця, що настає за розрахунком.

Розмір за надані послуги відповідно до встановлених тарифів становить: за централізоване опалення 1596.93 грн./Гкал за місяць протягом опалювального періоду, за послуги централізованого постачання гарячої води- 89.54грн./куб.м.

Згідно ст. 162 ЖК України відповідач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, в тому числі і за послуги з теплопостачання у строки, встановлені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням змісту вказаної норми за період з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2020 року за боржниками утворилася заборгованість в сумі 39236 грн.90 коп., нараховано індекс інфляції в сумі 10169 грн. 92 коп. та 3 % річних в сумі 3599 грн.45 коп., загальна сума заборгованості становить 53 006 грн. 27 коп. (а.с.6-12).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і Правил.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як споживачі послуг з теплопостачання, перебуває у фактичних договірних правовідносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», але взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконують.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Оскільки відповідачі належним чином зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконували, а саме не вносили платежі за послуги з теплопостачання в повному розмірі, за ним утворилася заборгованість у розмірі 53 006 грн. 27 коп.

Доводи відповідачів про їхнє фактичне не проживання у квартирі, а тому відсутність обов`язку сплачувати за послуги теплопостачання, судом спростовуються, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги та пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживач має право на зменшення розміру плати у разі: тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_2 вказував на необхідність зменшення розміру плати шляхом здійснення перерахунку у зв`язку з тим, що в даній квартирі він та його батько ОСОБА_1 не проживали, а відповідно і послугами ПОКВПТГПолтаватеплоенерго не користувалися, при цьому, ні матеріали справи, ні відзив на позов не містять жодних документальних доказів не проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за вказаною адресою, тому підстави для здійснення перерахунку відсутні, а розрахунки надані підприємством до суду є обгрунтованими, такими, що не спростовані відповідачами. До того ж позивачем було нараховано заборгованість виходячи з даних про реєстрацію місця проживання двох осіб, враховуючи, що ОСОБА_2 зареєстрований за іншою адресою.

У відзиві на позов відповідачі просили застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, що свідчить про зроблену ним заяву відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256,267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила наступну правову позицію:

Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.

Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Разом з тим, позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу 11 травня 2018 року (справа № 554/3391/18, провадження № 2-н/554/149/2018), винесення в послідуючому судового наказу Октябрським районним судом м.Полтави від 04 червня 2018 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго заборгованості за адресою: АДРЕСА_3 за період 01.02.2014 по 01.04.2018, набрання ним законної чинності та видача стягувачу для пред`явлення до примусового виконання, свідчить про те, що до моменту його скасування 05 грудня 2019 року порушене право підприємства не підлягало захисту.

Також слід врахувати, що саме з моменту винесення Октябрським районним судом м.Полтави ухвали від 05 грудня 2019 року про скасування судового наказу від 04 червня 2018 року, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України, знову почався перебіг позовної давності. Оскільки саме з цього часу у стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в позовному провадженні, а порушене право, після скасування наказу, знову підлягало захисту.

Таким чином, із відповідача підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2020 року у сумі 53 006 грн. 27 коп., відповідно до розрахунку проведеного позивачем, правильність якого відповідачем не спростовано.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 стосуються інших обставин справи, а саме, коли у видачі судового наказу було відмовлено, а тому на думку суду не можуть застосовуватися до даних правовідносин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідачів на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі по 700 грн. 66 коп. з кожного (а.с.1-2).

Керуючись ст.ст. 260, 261, 264, 266, 525, 526, 625 ЦК України, ст. 162 ЖК України, ст.ст. 12, 81, 229, 247, 263-265, 268, 289, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 солідарно на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 01 червня 2020 року у сумі 39 236 грн. 90 грн., інфляційні втрати у сумі 10 169 грн. 92 грн. та 3 % річних у сумі 3 599 грн. 45 грн., а всього 53 006 грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору сумі 2 102 грн. в рівних частках, а саме по 700 грн. 66 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрськийрайонний суд м. Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученеу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», місце знаходження 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, Р/рахунок № НОМЕР_1 в філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 02 квітня 2021 року.

Суддя Л.І.Савченко