Справа № 285/4531/20
провадження у справі №2/0285/189/21
31 березня 2021 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суду Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В., та осіб, які беруть участь у справі:
позивача: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ,
відповідача: не прибула,
розглянувши заочно в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною,-
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати недійсною подану ним заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 , засвідчену секретарем Пилиповецької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області 9 серпня 2018 року.
В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_1 , якій на праві власності належав будинок по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку подружжя постійно проживало разом із сином, після смерті дружини, позивач продовжує проживати у вказаному будинку, оскільки іншого житла не має. Позивач має право на обов`язкову частку у спадщині на майно після смерті дружини. Він є людиною похилого віку, страждає хворобою зору, на ліве око фактично не бачить, а читати може лише з лупою. Після смерті дружини до позивача прийшла жінка, яка попросила його підписати заяву на приватизацію його земельної ділянки та житлового будинку. Будучи людиною похилого віку, та фактично не взмозі прочитати зміст заяви, позивач повірив у правдивість слів та підписав заяву на приватизацію. Однак, як стало відомо згодом, це була заява не про приватизацію майна, а заява про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини, яку дочка ОСОБА_1 від першого шлюбу ОСОБА_3 використала, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 . Скасувати оспорювану заяву у нотаріуса не представляється можливим у зв`язку з пропуском строку, передбаченого ст. 1273 ЦК України. Оскільки позивач помилився щодо юридичної природи поданої ним заяви, позивач просив визнати недійсним вказану заяву, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 229 ЦК України.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, з підстав, викладених у позові. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснив, що він є людиною похилого віку, якому виповнилось 88 років, страждає хворобою зору, на ліве око фактично не бачить, а читати може лише з лупою. Він все життя проживав із померлою дружиною у будинку АДРЕСА_2 , який належав їй на праві власності, після смерті дружини він й надалі продовжує проживати у цьому будинку, іншого житла у нього немає. Він не мав наміру покидати зазначене житло, та у нього не було волевиявлення на відмову від прийняття спадщини після смерті його дружини. Під приводом обману його спонукали підписати заяву про приватизацію майна, яка в дійсності виявилась заявою про відмову від прийняття спадщини. Він заяву не міг прочитати в силу того, що він фактично не бачить на ліве око, а правим оком читає лише з лупою, тому повірив на слово про юридичну природу наданої йому на підпис заяви. Просив задовольнити позов, оскільки відмова в його задоволенні призведе до втрати можливості користування будинком, іншого житла він не має.
Відповідач в судове засідання не прибула повторно, про час і місце судового розгляду була повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов та клопотань про розгляд справи за її відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавала (а.с. 63, 69).
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина позивача ОСОБА_4 , з якою на момент смерті проживав позивач та син ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 20, 20 зворот, 28 зворот).
Відповідач ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_1 (а.с. 19 зворот).
Відповідно до довідки КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Новоград-Волинського району від 3.08.2020 року ОСОБА_1 діагностаовано стенокардію ІІІ ОРК, атеросклеротичний кардіосклероз, склероз аорти і коронарних судин, систематична артеріальна гіпертензія, остеохондроз хребта (а.с 5).
Згідно листа КП Новоград-Волинське міськрай ТМО від 23.12.2020 року позивач ОСОБА_1 , 1932 року народження з 2017 року перебуває на Д обліку у лікаря-окуліста з приводу глаукоми лівого ока. 29.11.2017 року на лівому оці виконана комбінована операція з приводу глаукоми та катаракти з імплантацією ІОЛ. У 2019 році на оперованому оці діагностовано тромбоз ЦВС, після чого зір став прогресивно погіршуватись. 23.12.2020 року на правому оці діагностовано незрілу катаракту. З такими функціями зору читати газетний шрифт можна лише при наявності збільшуючих приладів (лупа) (а.с. 80).
9 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 склав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка засвідчена секретарем Пилиповецької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (а.с. 4).
6 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори із заявою у якій відкликав раніше подану ним заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34).
Згідно відповіді Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 7.10.2020 року ОСОБА_1 роз`яснення, що згідно ч. 6 ст. 1273, ч. 1 ст. 1270 ЦК України заяву про відмову від прийняття спадщини можливо було відкликати протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 34 зворот).
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України).
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що є майже повністю незрячим, йому не було прочитано вголос тексту заяви про відмову від прийняття спадщини, а також вказував на те, що, підписуючи вказану заяву, він помилявся відносно природи правочину. Він є особою похилого віку, продовжує проживати у будинку, який входить до складу спадщини, має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті дружини ОСОБА_4 .
Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У відповідності до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно із приписами частини першої статті 216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (частина 5 статті 1274 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за ціль
За змістом наведеної норми обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі.
Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного правочину та роз`яснення нотаріусом суті правочину не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього правочину недійсним (Постанова Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, справа № 334/1221/16-ц).
У пункті 19 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (№ 334/1221/16-ц) суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною за обставин, що що позивач на час укладення оспорюваного одностороннього правочину мав хвороби очей і вух, був особою похилого віку, після відмови від спадкового майна, а саме будинку, продовжував проживати у ньому, а тому позивачем доведено наявність правових підстав, передбачених статтею 229 ЦК України, для визнання недійсною відмови від прийняття спадщини у зв`язку з вчиненням такого правочину внаслідок помилки щодо його природи.
У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року (№ 273/175/16-ц) суд касаційної інстанції ухвалюючи нове рішення щодо задоволення позовних вимог про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, виходив з того, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення останньої під час подання заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка, суд повинен був визначити не тільки за фактом прочитання позивачем заяви, підготовленої нотаріусом, а й з урахуванням дійсних обставин справи, а саме: причин подання такої заяви позивачем з огляду на те, що позивач є людиною похилого віку, інвалідом І групи, у зв`язку із цим має потреби у догляді й сторонній допомозі; відмовившись від права на обов`язкову частку у спадщині, позивач продовжує проживати одна в спірному будинку; відповідач, отримавши свідоцтво про право на спадщину, виїхала з України та проживає за кордоном.
Враховуючи вищезазначені висновки, викладені у постановах Верховного Суду та дотримуючись вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, встановивши всі обставини справи, в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, оскільки позивач помилився щодо природи правочину.
В судовому засіданні позивачем доведено, що він помилився щодо природи правочину, та вважав, що складає іншу заяву, ніж заяву про відмову від прийняття спадщини. Також суд враховує, що позивач є особою похилого віку, не бачить на ліве око, а загальний зір дозволяє йому читати друкований текст лише з лупою. Також суд враховує ту обставину, що позивач після складення оспорюваної заяви продовжує проживати у будинку, який входить до складу спадщини померлої дружини, та не має у власності або користуванні іншого житла.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд
Визнати недійсною заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (проживаючого АДРЕСА_1 , про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , засвідчену секретарем Пилиповецької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області 9 серпня 2018 року.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь позивача судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 6 квітня 2021 року.

Суддя Т.Б. Сташків