Справа № 357/3860/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

20 серпня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 09.04.2021 року, мотивуючи тим, що 25.10.2019 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/10030/19 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження від 25.11.2019 року (ВП №60747457). Відповідач не добросовісно відноситься до виконання рішення суду та не завжди належним чином виконує свій обов`язок по утриманню сина. Внаслідок навмисного невиконання відповідачем рішення суду утворилася заборгованість, яка вказана у довідці виконавчої служби. У зв`язку з чим вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів відповідно до ч.1 ст. 196 СК України. Тому, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь пеню у розмірі 29821,62 грн.

19.05.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

30.06.2021 року судом постановлено ухвалу, про проведення розгляду справи з викликом сторін та призначено судове засідання.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату,час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: : АДРЕСА_2 , з 18.02.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 30.08.2019 року, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 ..

Зазначені обставини підтверджено матеріалами справи ( а.с.4-11,40,41,57) та не заперечуються відповідачем.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 року, яке набрало законної сили 25.11.2019 року, у справі № 357/10030/19, провадження № 2/357/4114/19 (а.с.12-14), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 10.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 25.11.2019 року видано виконавчий лист (а.с.15,45), який поданий позивачем до Білоцерківського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області для примусового виконання та 29.11.2019 року державним виконавцем Гулик А.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60747457, що підтверджено матеріалами виконавчого провадження (а.с. 42-80).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що сторони були повідомлені про відкриття виконавчого провадження, держаним виконавцем 09.06.2020 року було винесено повідомлення про внесення ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників та винесені постанови про: арешт коштів та майна боржника; тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; встановлення обмеження боржника у праві полювання. Дані заходи були скасовані постановами державного виконавця від 30.10.2020 року та 10.06.2021 року боржнику повторно встановлені вказані обмеження.

11.06.2020 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом (а.с.55), згідно із яким заборгованість по аліментах станом на 01.06.2020 року становила 6917,25 грн.

07.10.2020 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом (а.с.16, 62), згідно із яким заборгованість по аліментах станом на 31.10.2020 року становила 11441,05 грн.

18.02.2021 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом (а.с.70), згідно із яким заборгованість по аліментах станом на 01.02.2021 року становила 2807,00 грн.

14.05.2021 року божником подано до відділу ДВС довідку про місце роботи, згідно якої, ОСОБА_2 з 16.09.2020 року працює в ТОВ «Мебенаті» на посаді столяра на повний робочий день і його заробітна плата становить 6070,00 грн.

10.06.2021 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим листом (а.с.73), згідно із яким заборгованість по аліментах станом на 01.06.2021 року становить 8877,00 грн.

Також, в матеріалах виконавчого провадження наявні копії квитанцій про сплату аліментів: 23.11.2020 року у розмірі 1206,03 грн., 29.12.2020 року - 1400,00 грн., 12.09.2020 року - 2198,95 грн. ( а.с.80).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивач заявила вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07.10.2020 року за № 123916 ( а.с.16, 62) та матеріалів виконавчого провадження, відповідач у період з вересня 2019 року по серпень 2020 року аліменти сплачував не щомісячно, а лише тричі за вказаний період: у грудні 2019 року - 2378,00 грн., у лютому 2020 року - 2210,00 грн. та у березні 2020 року -2210,00 грн.

Згідно із ч.1 ч.2 ст. 196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, відповідач зобов`язаний рішенням суду сплачувати аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач був обізнаний про вказані зобов`язання та йому відомо про відкрите виконавче провадження, однак він сплачував аліменти не щомісячно та не у повному розмірі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідачем не подано до суду заперечень проти позову з належними, допустимими та достатніми доказами в спростування доводів позивача, а з матеріалів справи вбачається, що він мав можливість сплачувати аліменти відповідно до рішення суду щомісячно у визначеному розмірі, однак допустив заборгованість, тому позивач має право на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за вказаний період.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с. 2), прийшов до висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за період з вересня 2019 року по серпень 2020 року становить - 26304,12 грн., згідно наведеного вище у рішенні правила обрахунку пені.

При обрахунку пені, суд приймає до уваги розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 07.10.2020 року за № 123916, що міститься у матеріалах виконавчого провадження, який на момент розгляду справи є дійсним, та з якого вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на серпень 2020 року становив - 15404,00 грн.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, діючи у межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають до задоволення частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15404,00 грн., тобто не більше 100 відсотків заборгованості.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 7, 180, 181 -184, 141, 150, 192,196 СК України, ст. 4, 12, 13, 76-82, 141, 258 -259, 265, 268, 274-279, 280-284, 354 - 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15404,00 грн. (п`ятнадцять тисяч чотириста чотири гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 25.08.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко