КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 серпня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Жука М.В. в м. Київ 21 липня 2020 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, Управління) звернувся до суду із позовом про стягнення безпідставно набутих коштів. Позов мотивовано тим, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває відповідач ОСОБА_1 , яка отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» передбачено здійснення перерахунку пенсій, на виконання якої Управлінням проведено перерахунок пенсії відповідачу на підставі наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 27 березня 2018 року № ФА139759 про розмір грошового забезпечення. З метою цільового та ефективного використання бюджетних коштів позивачем проведено перевірку матеріалів пенсійної справи відповідача, за результатами якої встановлено, що після проведення перерахунку відповідачу з 01 червня 2018 року проводилась виплата пенсії у розмірі 7294,64 грн. без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України № 103.

Після приведення матеріалів пенсійної справи відповідача у відповідність до норм законодавства було визначено вірний розмір пенсії та розраховано суму надміру виплачених відповідачу коштів (пенсії), яка склала 10593,30 грн. за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року. З метою досудового врегулювання спору Управлінням було надіслано листи на адресу відповідача з пропозицією добровільного внесення надміру виплачених коштів, проте дані листи були відповідачем проігноровані.

Посилався на зміст ст. 326, 1212 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наводив правову позицію щодо права державних органів на зменшення грошових виплат, зазначену в рішенні Конституційного Суду України.

Вважав, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 1212 ЦК України, які встановлюють порядок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, оскільки Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються лише питання повернення (відшкодування) коштів у разі встановленого факту зловживання з боку пенсіонера або в разі подання роботодавцем недостовірних відомостей про заробіток, стаж пенсіонера та не врегульовано питання повернення пенсійних виплат, одержаних без достатніх правових підстав, чи на підставах, що згодом відпали, а також одержаних у результаті допущеної помилки з боку органу Пенсійного фонду та недобросовісності з боку набувача пенсійних виплат, то підлягає застосуванню закон, що регулює подібні правовідносини.

На підставі вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в м. Києві безпідставно отримані кошти у сумі 10593,30 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року в позові відмовлено.

Позивач ГУ ПФУ в м. Києві, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини, викладені в позовній заяві, а саме, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває відповідач ОСОБА_1 , яка отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» передбачено здійснення перерахунку пенсій, на виконання якої Управлінням проведено перерахунок пенсії відповідачу на підставі наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 довідки від 27 березня 2018 року № ФА139759 про розмір грошового забезпечення. З метою цільового та ефективного використання бюджетних коштів позивачем проведено перевірку матеріалів пенсійної справи відповідача, за результатами якої встановлено, що після проведення перерахунку відповідачу з 01 червня 2018 року проводилась виплата пенсії у розмірі 7294,64 грн. без урахування положень постанови Кабінету Міністрів України № 103.

Після приведення матеріалів пенсійної справи відповідача у відповідність до норм законодавства було визначено вірний розмір пенсії та розраховано суму надміру виплачених відповідачу коштів (пенсії), яка склала 10593,30 грн. за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року. З метою досудового врегулювання спору Управлінням було надіслано листи на адресу відповідача з пропозицією добровільного внесення надміру виплачених коштів, проте дані листи були відповідачем проігноровані.

Посилався на зміст ст. 326, 1212 ЦК України, ст. 59 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наводив правову позицію щодо права державних органів на зменшення грошових виплат, зазначену в рішенні Конституційного Суду України.

Вважав, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 1212 ЦК України, які встановлюють порядок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, оскільки Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регулюються лише питання повернення (відшкодування) коштів у разі встановленого факту зловживання з боку пенсіонера або в разі подання роботодавцем недостовірних відомостей про заробіток, стаж пенсіонера та не врегульовано питання повернення пенсійних виплат, одержаних без достатніх правових підстав, чи на підставах, що згодом відпали, а також одержаних у результаті допущеної помилки з боку органу Пенсійного фонду та недобросовісності з боку набувача пенсійних виплат, то підлягає застосуванню закон, що регулює подібні правовідносини.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вище вимогам закону.

Відмовляючи ГУ ПФУ в м. Києві в позові про стягнення безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції виходив з того, що виплата відповідачу пенсії понад розмір, визначений законом, сталася внаслідок помилки з боку Пенсійного фонду, відтак відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України така переплата поверненню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на обліку в ГУ ПФУ України в м. Києві (Оболонський район) перебуває ОСОБА_1 , яка отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пенсія ОСОБА_1 була призначена згідно розрахунку на пенсію в разі втраті годувальника по справі ФА-139759 за червень 2005 року (а. с. 10) та виплачується з 01 червня 2005 року за фактичним місцем проживання відповідно до заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26 травня 2005 року (а. с. 11 12) та довідки ЖЕК № 506 за лютий 2005 року (а. с. 13).

На а. с. 14 знаходиться копія довідки Київського міського військового комісаріату від 27 березня 2018 року про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, у порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103.

На а. с. 15 знаходиться копія перерахунку пенсії в пенсійній справі ФА-139759 ОСОБА_1 , складеного 12 квітня 2018 року, підстава перерахунку постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103.

На а. с. 16 знаходиться копія перерахунку пенсії в пенсійній справі ФА-139759 ОСОБА_1 , складеного 01 червня 2018 року, підстава перерахунку постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103.

На а. с. 17 знаходиться копія перерахунку пенсії в пенсійній справі ФА-139759 ОСОБА_1 , складеного 22 листопада 2018 року, підстава перерахунку Закон України «Про державний бюджет України на 2018 рік», постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103.

На а. с. 18 знаходиться копія розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою ФА-139759 ОСОБА_1 , згідно якого сума виплати -10593,30 грн.

Листами від 10 грудня 2018 року, 29 липня 2019 року ГУ ПФУ в м. Києві направило ОСОБА_1 листи з пропозицією повернути переплату за період з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року в розмірі 10593,30 грн. (а. с. 19 20).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути стягнуті відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання ним недостовірних даних. Законодавцем передбачені лише два виключення із цього правила: якщо виплата відповідних грошових сум сталася внаслідок рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; у разі недобросовісності зі сторони набувача.

Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер?їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер?їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи те, що доказів, які підтверджують недобросовісну поведінку з боку ОСОБА_1 , ГУ позивач ПФУ в м. Києві не надав, а також, що переплата пенсії виникла саме через рахункову помилку, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові.

Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 554/6495/17-ц, від 31 жовтня 2019 року в справі № 607/657/17, від 20 березня 2019 року в справі № 345/1493/17-ц, які були правильно враховані судом першої інстанції, а також в постанові від 30 березня 2020 року в справі № 524/1963/17.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Апеляційний суд враховує, що позивач, посилаючись в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, не обґрунтовує, в чому саме полягає невідповідність, на його думку, висновків суду обставинам справи, та які норми матеріального права було порушено судом першої інстанції та яким чином.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до повторного викладення обставин, наведених в позовній заяві, незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належної оцінки, та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.