Номер провадження 2/754/1205/21
РІШЕННЯ

Іменем України

02 серпня 2021 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Шевчук М.В.

представника позивача ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про зняття арешту, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту.

Позовна заява мотивована тим, що у провадженні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві знаходилось виконавче провадження № 50854110 з виконання виконавчого листа від 11 червня 2015 року № 2-484/14, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 591 737 грн 88 коп.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 20 квітня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 25 травня 2017 року вищезазначений виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

15 квітня 2020 року між публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-інвест» укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-інвест» набув право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 серпня 2008 року та договором забезпечення.

27 серпня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-інвест» та нею укладено договори відступлення права вимоги, за яким вона набула право вимоги за вказаними вище кредитним договором та іпотечним договором.

Позивач зазначає, вона є кредитором та іпотекодержателем за зобов`язаннями ОСОБА_2 та має намір задовольнити сої вимоги за рахунок майна, що є предметом іпотеки. Проте, арешт майна, що накладений державним виконавцем по виконавчому провадженню № 50854110, не знято та позбавляє її право задовольнити свої вимоги.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 20 квітня 2016 року, на майно боржника у виконавчому провадженні № 50854110.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов за викладеними у ньому обставинами та просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.

У провадженні Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві знаходилось виконавче провадження № 50854110 з виконання виконавчого листа від 11 червня 2015 року № 2-484/14, виданого Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з неї на користь публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 591 737 грн 88 коп.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 20 квітня 2016 року накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 20 квітня 2016 року накладено арешт на майно та оголошення заборони на його відчуження, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві від 25 травня 2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

15 квітня 2020 року між публічним акціонерним товариством «Дельта-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-інвест» укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-інвест» набув право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором від 14 серпня 2008 року та договором забезпечення (а. с. 6-7).

27 серпня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредо-інвест» та нею укладено договори відступлення права вимоги, за яким вона набула право вимоги за вказаними вище кредитним договором та іпотечним договором (а. с. 11-18).

Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - учерговості їх державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно).

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий виконавцем за рішенням суду (частина перша, п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, яке належало ОСОБА_2 (боржникові), а на даний час належить їй. Тобто, позивач звернулася до суду з позовом у випадку, який регламентований Законом України «Про виконавче провадження», як «інший випадок».

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», статті 1 Закону України «Про іпотеку» і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року справа № 359/5354/16-ц (провадження № 61-26789св18)

Враховуючи викладене та ту обставину, що на майно особи, яка володіє на законних підставах майном, що не належить боржникові (речове право на чуже майно), накладено арешт, який перешкоджає власникові вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном, тому позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями статтями 12, 13, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовну ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про зняття арешту - задовольнити повністю.

Зняти арешт з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника від 20 квітня 2016 року за виконавчим провадженням №50854110.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київської апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст сладено 12.08.2021р.

Суддя