Справа № 577/3798/21
Провадження № 2-о/577/202/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі :

головуючого судді Кравченка В.О.

за участю секретаря

судового засідання Калишенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Конотопський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою і просить встановити факт народження дитини, ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Севастополь, Автономна Республіка Крим, Україна, матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України. Крім того в актовому записі про народження дитини в графі «батько» просить інформацію про батька дитини записати з її слів.

На обґрунтування вимог вказала, що 18 вересня 2015 року перебуваючи на тимчасово окупованій території у м.Севастополі АРК, зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , від якого народила сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 19.07.2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, а прізвище останньої змінено на « ОСОБА_6 ». Конотопським МРВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) їй відмовлено у видачі свідоцтва про народження дитини з підстав відсутності підтверджуючого документа визначеного Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», оскільки дитина народжена на тимчасово окупованій території на якій, за діючим Українським законодавством, будь-які органи, їх посадові та службові особи, а також їх діяльність вважаються незаконними, а видані ними документи недійсними, такими, що не створюють правових наслідків. Встановлення факту є необхідним для отримання свідоцтва про народження дитини, що і стало підставою звернення до суду. Крім того, оскільки шлюб був зареєстрований на території, непідконтрольній українській владі, то такий є недійсним, а тому вважає, що запис про батька в актовому записі про народження дитини слід зробити зі слів матері.

ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує.

Конотопський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) звернувся із заявою про розгляд справи без участі їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду.

Дослідивши представлені докази, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 , виданого відділом ЗАЦС Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАЦС міста Севастополя, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м.Севастополь, Україна, зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м.Севастополь, Республіка Україна (а.с. 9).

Перебуваючи на тимчасово окупованій території України в м.Севастополь АРК, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому матір`ю вказана ОСОБА_8 , а батьком ОСОБА_9 (а.с.11).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 23.07.2019 року відділом ЗАЦС Балаклавського району міста Севастополя Управління ЗАЦС міста Севастополя, 19.07.2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, а прізвище останньої змінено на « ОСОБА_6 » (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Пунктом 7 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

За приписом ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

За положенням ст.13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документи, які підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Суд зазначає, що свідоцтво про народження дитини видане органом, який діє поза межами Конституції і законодавства України, не визнається на території України.

Проте, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом ЗАЦС Ленінського району міста Севастополя Управління ЗАЦС міста Севастополя, хоча і не є документом для реєстрації народження на території України, однак може бути використане судом в якості доказу.

Частиною 1 ст.17 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст.18 цього Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

З урахуванням викладеного, заява ОСОБА_1 про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога записати в графі «батько» інформацію про батька зі слів матері задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Керуючись: ст.ст. 10, 263-265, 315, 317, 319, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

Встановити факт народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Севастополь, Україна, матір`ю якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Кравченко В. О.