Провадження №22-ц/812/1594/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи №488/1568/21 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 08 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Позовну заяву мотивувала тим, що вона з відповідачем з 11 вересня 2004 року перебувала в шлюбі, який розірвано за рішенням суду 11 квітня 2018 року. За період шлюбу було набуто майно, яке підлягає поділу.

Посилаючись на вказане, просила виділити у власність та визнати за нею в порядку поділу право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,099 га, кадастровий номер :10:001:0016. Залишити у власності ОСОБА_2 земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Після чого, ухвалою того ж суду від 08 червня 2021 року, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення без руху позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна визнано неподаною та повернуто позивачці.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, що суд вправі повернути позовну заяву позивачу, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, а пропозиція виправити недоліки у встановлений судом строк не виконана.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175, 177 ЦПК України. Зокрема, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Крім того, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху та згодом повертаючи як неподану, суд першої інстанції посилався на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 та 177 ЦПК України.

Так в ухвалі Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17 травня 2021 року залишаючи позовну заяву без руху, суд вказав, що позивачкою зміст позовних вимог, викладених в позовній заяві не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, а саме клопотання про витребування правовстановлюючих документів на майно має бути заявлено окремо від позову в письмовій формі.

На виконання таких вимог ухвали суду першої інстанції від 17 травня 2021 року ОСОБА_1 01 червня 2021 року надала заяву - письмове клопотання, в якій просила витребувати у Чорноморської сільської ради копії правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка розташована в с.Чорноморка Очаківського району та витребувати правовстановлюючі документи на все рухоме та нерухоме майно у ОСОБА_2 , яке знаходиться у його власності.

Повертаючи позов судом зазначено, що позивач не виправив його недоліки, оскільки не надано позовну заяву в новій редакції та не надано її копії.

Між тим, з таким висновком суду в повній мірі не можна погодитися, з огляду на те, що викладені в ухвалі судді від 17 травня 2021 року недоліки позовної заяви не свідчать про невідповідність позову вимогам ст.ст. 175 ЦПК України.

Подана ОСОБА_1 позовна заява по формі і змісту відповідає вимогам статей 175 ЦПК України, зокрема містить клопотання про витребування доказів, надати які у позивачки не має можливості.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відсутність окремої заяви про витребування доказів не віднесені до таких підстав, що дають право застосовувати наслідки, передбачені в ст.185 ЦПК України і повертати позовну заяву позивачеві.

Встановлення обставин, які суд вважає необхідним для правильного вирішення спору, можливе під час підготовчого засідання, відповідно до вимог ст. 189 ЦПК України.

Крім того відповідно до вимог ст.118 ЦПК України передбачено процедуру розгляду заяви про витребування доказів, відповідно до якої суд мав би реалізувати заходи щодо неї.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод(частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці "право на суд" передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики "справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою судочинства.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Також, суд передчасно надав висновок, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки такий висновок є можливим тільки після дослідження обставин у справі.

Крім того, повертаючи позовну заяву за правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя районного суду зазначила про те, що суд позбавлений можливості визначити підсудність справи відповідно до правил ч. 1 ст. 30 ЦПК України, що унеможливлює відкриттю провадження у справі. В той же час, підстави відмови у відкритті провадження у справі встановлені положеннями ст. 186 ЦПК України, які не є тотожними з підставами повернення позовної заяви за правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В оскаржуваній ухвалі міститься посилання і на положення ст. 116 ЦПК України, якою, як зазначено в ухвалі, передбачена процедура звернення до суду з клопотанням про витребування доказів до подання позову до суду. Однак, наведена норма містить підстави та порядок забезпечення доказів, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання, або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

В той же час на вказані обставини позивачка в поданій позовній заяві не посилалася.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381-384 ЦПК України, суд.-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м.Миколаєва від 08 червня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 09 серпня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова