АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2021 року

м. Чернівці

справа № 713/742/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.

секретар Паучек І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідачі Вижницька міська рада, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вижницької міської ради на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.

Позивачка просила:

- визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №831893 від 18 лютого 2010 року, площею 0,1504 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер :01:001:0576, виданий на ім`я ОСОБА_3 в частині 0,0013 га, які зміщені і накладаються на земельну ділянку під кадастровим номером :01:001:0823, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить ОСОБА_1 ;

- визнати частково недійсним рішення XX сесії ІV скликання Чорногузівської сільської ради №6-20/05 від 21 липня 2005 року в частині надлишково переданої у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0231 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд;

- визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №933000 від 8 листопада 2005 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1096 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0119, в частині накладення цієї земельної ділянки площею 0,0231 га на землю загального користування вулицю О.Ольжича , та в частині 0,0016 га, які зміщені і накладаються на земельну ділянку під кадастровим номером :01:001:0823, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своєї земельної ділянки під кадастровим номером :01:001:0823, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом відновленням дійсних (законних) меж своїх земельних ділянок та демонтування і перенесення наявної огорожі у відповідності до відновлених меж належних їм земельних ділянок.

Посилалася на те, що земельні ділянки, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично зміщені, внаслідок чого земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,0013 га накладається на земельну ділянку, яка належить позивачці, а земельна ділянка ОСОБА_2 накладається площею 0,0231 га на землю загального користування вулиці О.Ольжича , та площею 0,0016 га - на земельну ділянку позивачки. Зазначала, що на її земельній ділянці незаконно побудована металева огорожа.

З огляду на вказане, вважала, що відповідачі порушують правила добросусідства та право позивачки, як землекористувача.

Також зазначала, що Чорногузівська сільська рада не мала права передавати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку в тій частині, яка накладається на землю загального користування, вулицю О.Ольжича, площею 0,0231 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що позивачкою не доведено, що діями відповідачів їй створюються перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою. Також в матеріалах справи відсутні докази про те, що право користування дорогою, внаслідок виділення земельної ділянки ОСОБА_2 , порушує права позивачки.

Суд вважав рішення XX сесії ІV скликання Чорногузівської сільської ради №6-20/05 від 21 липня 2005 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0231 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд законним та таким, що не порушує права позивачки.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі Вижницька міська рада Чернівецької області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скасувати рішення XX сесії ІV скликання Чорногузівської сільської ради №6-20/05 від 21 липня 2005 року в частині надлишково переданої у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0231 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №933000 від 8 листопада 2005 року, про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1096 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0119, в частині накладення цієї земельної ділянки площею 0,0231 га на землю загального користування, вулицю О.Ольжича.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 зазначала, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, які є в матеріалах справи, не встановлено дійсних обставин справи.

Посилається на те, що судом помилково не було взято до уваги висновок судового експерта Юзвенко Р.В. №834 від 16 листопада 2017 року.

Вижницька міська рада Чернівецької області в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано висновок земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2017 року №834. Суд помилково зробив висновок про те, що рішення ХХ сесії IV скликання Чорногузівської сільської ради №6-20/05 від 21 липня 2005 року прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_1 як власника земельної ділянки не порушує та не звужує її прав на володіння та користування належною їй земельною ділянкою.

Зазначає, що земельна ділянка, яку була надана Чорногузівською сільською радою ОСОБА_2 площею 0,0231 га накладається на землю загального користування міської ради, вулицю О. Ольжича.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Зазначали, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позивачкою не доведено, що діями відповідачів їй створюються перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою. Вважали, що суд першої інстанції правильно взяв до уваги висновок експерта Худака М.Я. від 31 липня 2018 року, а не висновок експерта Юзвенко Р.В. від 16 листопада 2017 року.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №603081 від 19 жовтня 2012 року вбачається, що ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0830 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в селі Чорногузи, Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер: 0:01:001:0823 (а.с.16 т.1).

З договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 28 грудня 2012 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №2546 вбачається, що ОСОБА_4 передала у власність (продала), а ОСОБА_1 прийняла земельну ділянку розміром 0,0830 га, в межах згідно з планом: від А до Б - землі загального користування (вулиця), від Б до В - землі громадського користування, від В до Г - землі ОСОБА_5 , від Г до Д - землі ОСОБА_3 , від Д до А - землі ОСОБА_2 , кадастровий номер 0:01:001:0823, що розташована в селі Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, і сплатила за неї грошову суму у порядку та на умовах передбачених цим договором. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.17 т.1).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2311435 від 17 червня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,0830 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в селі Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер: 0:01:001:0823 (а.с.18-19 т.1).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №831693 від 18 липня 2010 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1504 га з цільовим призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:001:0576 (а.с.30 т.1)

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №933000 від 8 листопада 2005 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1096 га з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в селі Чорногузи Вижницького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:001:0119 (а.с.31 т.1).

Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 16 липня 2021 року №1591/1592/19-22 вбачається, що надана на дослідження копія технічної документації на виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах села Чорногузи Вижницького району, Чернівецької області ОСОБА_4 , що виготовлена фахівцями ПП «Земля - Д.С.» (земельна ділянка :01:001:0823), не відповідає вимогам статті 56 Закону України «Про землеустрій», п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 № 43, Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему від 3.12.2004 №391.

Надана на дослідження вшита в матеріали справи завірена копія технічної документації на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, в с. Чорногузи, Вижницького району, Чернівецької області ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , що розроблена фахівцями МПП «Влада» (земельна ділянка :01:001:0119) не відповідає вимогам ст.56 Закону України «Про землеустрій», п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 № 43, Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему від 03.12.2004 №391.

Надана на дослідження копія технічної документації на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та для ведення особистого селянського господарства, гр. ОСОБА_3 , с. Чорногузи, Вижницького району, Чернівецької області, що розроблена фахівцями ПП «СЛАВА-ЗЕМ», не відповідає вимогам ст.56 Закону України «Про землеустрій», п.1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 № 43, Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему від 03.12.2004 №391.

Згідно відомостей представлених документацій із землеустрою, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0823 та :01:001:0119 накладаються. Площа накладання становить 0,0005 га, проміри указані на рис.9.

Відповідно до складеної схеми на рис. 10, ОСОБА_2 вийшов за межі земельної ділянки :01:001:0119 на землі загального користування.

Площа накладання на землі загального користування становить 0,0032 га. Разом з тим, експерт припустив, що в результаті аналізу відомостей Публічної кадастрової карти, наявність факту внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку :01:001:0119.

Згідно відомостей представлених документацій із землеустрою, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:001:0823 та :01:001:0576 накладаються. Площа накладання становить 0,0031 га, проміри указані на рис.8.

Конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 кадастровий номер :01:001:0823 відповідно до правовстановлюючих документів, не відповідає фактичній конфігурації, промірам та площі,яка перебуває у її користуванні.

Конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 кадастровий номер :01:001:0119 відповідно до правовстановлюючих документів, не відповідає фактичній конфігурації, промірам та площі, яка перебуває у його користуванні.

Конфігурація, проміри та площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 кадастровий номер :01:001:0576 відповідно до правовстановлюючих документів, не відповідає фактичній конфігурації, промірам та площі, яка перебуває у його користуванні.

Місце розташування огорожі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідає межі між земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0823 та :01:001:0119.

Місце розташування огорожі між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не відповідає межі між земельними ділянками з кадастровими номерами :01:001:0823 та :01:001:0576.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , Вижницької міської ради слід задовольнити частково.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Щодо вимог про визнання частково недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування

Так, відповідно до правил статей 2, 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція). У §145 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) суд зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Такі правові позиції Верховний Суд виклав в постановах від 22 травня 2019 року у справі №310/7353/13-ц та від 17 березня 2020 року у справі 274/4841/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Обираючи способи захисту порушеного права, позивачкою не було враховано, що земельна ділянка є цілісним об`єктом нерухомого майна у розмірі, конфігурації та площі, а тому вимога позивача про визнання частково недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування щодо надання спірної земельної ділянки є неналежним способом захисту своїх прав.

Враховуючи наведене, належним та ефективним способом захисту прав позивачки буде вимога про визнання державних актів про право власності на земельні ділянки та рішення органу місцевого самоврядування щодо надання спірної земельної ділянки недійсними в повному обсязі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 16 червня 2021 року у справі №680/721/18.

Враховуючи те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, суд першої інстанції не мав підстав робити висновки щодо обґрунтованості та доведеності позову. Суд може зробити такий висновок лише у разі звернення позивача до суду з позовом щодо застосування ефективного способу захисту.

Такий висновок узгоджується з правою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у пункті 86 постанови від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19.

Враховуючи наведені вище обставини в задоволенні позову про визнання частково недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування слід відмовити у зв`язку з обранням позивачкою неналежного способу захисту.

Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 1, 2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 16 липня 2021 року №1591/1592/19-22, а саме рисунку 12 вбачається, що огорожа, яка встановлена на межі земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проходить в межах земельної ділянки ОСОБА_3 , яка відмічена на рисунку синім кольором. Отже, підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 неправомірно здійснює перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її земельною ділянкою відсутні (а.с. висновку експертизи 35).

З рисунку 11 вбачається, що огорожа, яка встановлена на межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в районі точки №1 виходить за межі земельної ділянки ОСОБА_2 , однак не проходить в межах земельної ділянки ОСОБА_1 , оскільки має місце розрив між такими земельними ділянками. Огорожа в районі точки №2 проходить в межах земельної ділянки ОСОБА_2 , яка відмічена на рисунку зеленим кольором. Отже, підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 неправомірно здійснює перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її земельною ділянкою відсутні (а.с. висновку експертизи 34).

Також апеляційний суд враховує те, що заявлені позовні вимоги до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є похідними від вимог про визнання частково недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та встановлення обставин в ході вирішення таких вимог.

Враховуючи наведене вище в позові слід відмовити за безпідставністю.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367,368,374,376,381,382ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Вижницької міської ради Чернівецької області задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 липня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

І. Б. Перепелюк