Справа № 161/4942/20 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/287/21 Категорія: 68 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що вони з 03 червня 2005 року по 08 вересня 2017 року перебували із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають трьох дітей: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають з нею.

На підставі судового наказу Луцького міськрайнного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей, у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Також вказувала, що їх дочка ОСОБА_8 є дитиною-інвалідом із встановленим ЛКК діагнозом: вроджена вада товстого кишківника: доліхоколон. Стійкі хронічні закрепи. Стійкий больовий абдомінальний синдром. Синдром Пайра. Реактивний панкреатит. Супутні захворювання: Ідіопатичний і грудо-поперековий сколіоз 11 ст. Мігрень проста форма. У зв`язку з чим дитина потребує додаткових витрат на лікування, оздоровлення та реабілітацію.

Крім того, позивач зазначала, що з 24 по 27 вересня 2019 року та з 27 по 31 січня 2019 року їх дочка ОСОБА_8 , згідно рекомендації лікарів та погодження з відповідачем перебувала в Республіці Польща, де проходила курс лікування вад постави і сколіозу відповідно до концепції «ФІТС». Всі необхідні витрати: за проїзд, проживання, харчування та лікування були понесені нею. Також для проведення реабілітації дочки вона придбавала необхідний спортивний інвентар та ліки.

Посилаючись на обов`язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину-інваліда, та його спроможність нести такі витрати, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 12664 грн, що становить половину вказаних витрат, та 500 грн понесених судових витрат за переклад документів з іноземної мови.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 12664 грн додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та 500 грн витрат за послуги перекладача.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 9 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 в доход держави 840 грн 80 коп. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , вважаючи рішення незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не взяв до уваги те, що він жодним чином не порушив права своєї дочки та позивача, оскільки сплачує достатню суму аліментів на утримання дітей та приймає належну участь у лікуванні і оздоровленні дочки ОСОБА_8 , на що особисто несе додаткові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_4 понесла додаткові витрати на лікування дитини-інваліда дочки ОСОБА_6 , половина яких в сумі 12664 грн підлягає стягненню на її користь з батька дитини ОСОБА_2 .

Такий висновок суду є правильний.

З матеріалів справи встановлено, що сторони по справі з 03 червня 2005 року по 08 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області (а.с.3, 4).

Під час шлюбу у них народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після розірвання шлюбу знаходяться на утриманні їх матері ОСОБА_4 (а.с. 5-7).

Судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року призначено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей - дочок ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і сина ОСОБА_10 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 грудня 2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 11).

З посвідчення серії НОМЕР_1 від 01 лютого 2018 року вбачається, що неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною-інвалідом (а.с. 8).

Згідно висновку ЛКК № 253 від 27 листопада 2019 року, виписки № НОМЕР_2 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, витягу з медичної картки, консультативного висновку спеціаліста від 14 лютого 2020 року ОСОБА_6 встановлено діагноз: вроджена вада товстого кишківника: доліхоколон. Стійкі хронічні закрепи. Стійкий больовий абдомінальний синдром. Синдром Пайра. Реактивний панкреатит. Супутні захворювання: Ідіопатичний і грудо-поперековий сколіоз 11 ст. Мігрень проста форма. (а.с. 12-15).

З наявних в матеріалах справи письмових доказів наданих позивачем вбачається, що з 24 по 27 вересня 2019 року та з 27 по 31 січня 2020 року ОСОБА_6 разом із матір`ю ОСОБА_4 , зі згоди відповідача двічі перебувала в Республіці Польща, де проходила курс лікування вад постави і сколіозу відповідно до концепції «ФІТС», що підтверджується медичними виписками (а.с. 18-26). На вказане лікування дитини, її проживання і харчування та проїзд у Республіку Польща позивачем були затрачені грошові кошти, загальна сума яких становить 24050 грн.

Крім того, ОСОБА_4 було витрачено 528 грн. на придбання спортивного інвентаря для проведення реабілітації дочки ОСОБА_6 та на придбання медикаментів на її лікування суму в розмірі 751 грн., що підтверджується відповідними чеками (а.с. 32, 33).

Таким чином половина понесених позивачем витрат на лікування та придбання необхідних медикаментів і спортивного інвентаря для проведення реабілітації дочки ОСОБА_6 становить 12664 грн, і складається з коштів на її лікування в період з 24 по 27 вересня 2019 року, становить 3800 грн. (лікування -1020 злотих : 2 = 610 злотих, проживання - 378,25 злотих : 4 = 94,56 злотих, а всього 604 злотих, що по курсу НБУ станом на 24-27.09.2019 року складає 3800,00 грн.), та в період з 27 по 31 січня 2019 року, що становить 8225 грн. (лікування - 1820 злотих : 2 = 910 злотих, що по курсу НБУ станом на 27-31.01.2020 року становить 5824 грн., проживання 3543,66 грн. : 4 = 886 грн., харчування 3358 грн. : 4 = 840 грн., проїзд - 1350 грн. : 2 = 675 грн.), 264 грн. На придбання спортивного інвентаря для проведення реабілітації дочки та 375 грн. на придбання медикаментів на її лікування.

З довідки про доходи виданої КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання» Волинської обласної ради вбачається, що позивач ОСОБА_4 працює лікарем-імунологом у цій установі і її заробітна плата в період з лютого 2019 року по січень 2020 року становила 103674 грн 13 коп. (а.с. 10).

З довідки про доходи відповідача ОСОБА_2 слідує, що він працює начальником зміни цеху атомної електростанції у ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» і за період з січня 2020 року по травень 2020 року йому було нараховано заробітну плату в сумі 263 217 грн 67 коп. та має заборгованість по аліментах, які сплачує на дітей на користь позивача, в розмірі 15674 грн 84 коп. (а.с. 76).

За ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як роз`яснив у пункті 18 постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, встановивши наявність у позивача ОСОБА_4 , з якою проживає малолітня дитина-інвалід, особливих обставин у додаткових витратах, зумовлених хворобою дочки ОСОБА_8 , суд першої інстанції з урахуванням обставин, що мають істотне значення (рекомендації лікарів щодо усунення негативних наслідків наявних хвороб шляхом вживання певного переліку медичних препаратів, проведення тих чи інших оздоровчих і реабілітаційних процедур, тощо; документального підтвердження виконання позивачем лікарських рекомендацій; матеріального стану позивача та відповідача) дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дочки у відповідному розмірі, що становить половину понесених позивачем і підтверджених належними і допустимими доказами додаткових витрат на дитину.

Крім того, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що сплата аліментів на дітей та участь в їх оздоровленні, не звільняє батьків від їх участі в додаткових витратах на утримання дитини, які викликані особливими обставинами, в тому числі хворобою дитини.

Відтак, покликання в апеляційній скарзі відповідача на те, що він також поніс додаткові витрати на лікування дочки та сплачує на її утримання аліменти, не може бути підставою для відмови в позові заявленому ОСОБА_4 , на утриманні якої знаходиться дитина-інвалід.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, на думку колегії суддів, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді