Справа № 214/5812/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 березня 2021 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/5812/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який згодом було уточнено, останній раз 19.11.2020 року до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона ОСОБА_1 , є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 15 червня 1991 року після вступу у шлюб її прізвище було змінено на ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилась спадщина, а саме частина 3-кімнатної квартири, загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

20 липня 2020 року вона звернулася до ОСОБА_7 - державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області для видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину. Але постановою від 20 липня 2020 року їй було відмовлено в зв`язку, з тим, що неможливо визначити обсяг спадкового майна, оскільки частина квартири розташована в АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 листопада 1993 року згідно розпорядження Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13 жовтня 1993 року за №С6162.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 виданого 12 листопада 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13 жовтня 1993 року за №С6162, зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки №179199 від 24.06.2020 р. КП ДОР «Криворізьке БТІ», на підставі даних архівної справи, станом на 31.12.2012 р. право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване на праві спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №48П-159 на ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 12.11.1993 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №С-6162 від 13.10.1993 року.

Оскільки вона не може прийняти спадщину після смерті батька - ОСОБА_5 , у зв`язку із неможливістю визначення обсягу спадкового майна, вона вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визначити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 належить кожному право власності на 1/5 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя належало право власності на 1/5 частку вказаної квартири.

21.08.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу передано в провадження судді Ткаченкові А.В. (а.с.26)

Ухвалою суду від 26.08.2020 року позовну заяву залишено без розгляду та надано строк для усунення недоліків (а.с.28-29).

18.09.2020 року позивачем до суду подано уточнену позовну заяву (а.с.31-35).

Ухвалою суду від 23.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого провадження та призначенням підготовчого судового засідання по справі. (а.с.36-37).

19.11.2020 року до канцелярії суду від позивача ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява (а.с.54-61).

Ухвалою суду від 03.02.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.69).

Позивач ОСОБА_1 , та її представник адвокат Скоробогатько В.Ю. правом на участь в судовому засіданні не скористалися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Пред`явлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, кожен окремо подав до суду заяву згідно якої просив розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2012 року, актовий запис № 19 (а.с. 19).

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 від 01 листопада 1969 року, актовий запис № 1916 та її свідоцтвом про шлюб від 15 червня 1991 року, актовий запис № 328, відповідно до якого прізвище ОСОБА_8 змінено на ОСОБА_3 (а.с. 7).

Крім того з письмових матеріалів справи встановлено, що співвласниками трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло №НОМЕР_1 виданого 12 листопада 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів згідно розпорядження Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 13 жовтня 1993 року за №С6162 визначені ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Частки співвласників не визначені (а.с. 20).

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом встановлено, що частки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не були визначені.

При цьому, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із неможливістю визначення обсягу спадкового майна спадкодавця, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії, від 20.07.2020 року (а.с. 24).

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Задовольняючи позов суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, визнання відповідачами позовних вимог, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на її користь судових витрат, суд керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства закріпленого ст. 13 ЦПК України не вирішує питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-13,76-83, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 355, 370, 372, 392 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення часток у праві спільної сумісної власності - задовольнити.

Визначити, що частки співвласників трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 - є рівними, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 належить право власності на 1/5 частку квартири кожному, а ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя належало право власності на 1/5 частку вказаної квартири.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Представник позивача: Скоробогатько Володимир Юрійович , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя А.В. Ткаченко