ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2712/21 Справа № 216/6654/19 Суддя у 1-й інстанції - Онопченко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 216/6654/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року, яке ухвалене суддею Онопченком Ю.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (надалі ПАТ «УкрСиббанк») про захист прав споживачів.

Позовна заява мотивована тим, що 15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 0 на отримання готівкових коштів, цільовий напрямок кредит на споживчі цілі, строком на 48 місяців з кінцевим терміном повернення 15.03.2021 року. Відповідно до умов договору встановлюється річна відсоткова ставка у розмірі 28 % річних, зі сплатою щомісячної комісійної винагороди в розмірі 2,5 %, що нараховуються на початкову суму кредиту і діє протягом усього терміну кредитування. В разі прострочення боргового зобов`язання встановлено наступні умови: збільшення відсоткової ставки до 35 % річних, що діє для строкової суми боргу на дату виникнення такого прострочення, застосовується до всієї простроченої суми основного боргу, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме: з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Крім того, договором передбачено і збільшення комісійної винагороди до 4,1 % від суми кредиту. Відповідно до графіку платежів реальна відсоткова ставка за кредитом становить 93,41 %, що значно перевищує заявлену ставку у 28%. Положення договору про спожитий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливим та є підставою для визнання положень договору недійсними, оскільки банк не має законних підстав включати до кредитного договору умови щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом без пояснення необхідності та предметності такої послуги, без обґрунтування вартості та роз`яснення суті самої послуги.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд: визнати недійсною з моменту підписання умову кредитного договору, яка зазначена в Додатку № 1 до договору № 0 від 15 березня 2017 року, щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 2,5 % на початкову суму кредиту, зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 березня 2017 року, зарахувавши виплачену щомісячну комісію за управління кредитом в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в порядку визначеному умовами договору, Правилами та Тарифами, що діяли на момент підписання кредитного договору.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсною з моменту підписання умову кредитного договору, яка зазначена в Додатку № 1 до договору № 0 від 15 березня 2017 року, щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 2,5 % на початкову суму кредиту.

Зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» провести перерахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 15 березня 2017 року, зарахувавши виплачену щомісячну комісію за управління кредитом в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в порядку визначеному умовами договору, Правилами та Тарифами, що діяли на момент підписання кредитного договору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом всіх обставин справи та невірне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було невірно застосовано положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не враховано, що положення цього Закону застосовуються до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови кредитування, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Умови договору можуть бути визнані несправедливими за наявності одночасно таких умов: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до дисбалансу сторін та завдають шкоди споживачеві. Натомість, у даному випадку, до укладення договору сторони погодили між собою всі його істотні умови та встановлення комісії зумовлене кредитними ризиками Банку, з чим, при укладенні договору, позивач погодився. Крім того, відповідач вказує й на те, що судом не було прийнято до уваги, що фактично між сторонами укладено не кредитний договір, а змішаний договір, який містить у собі положення щодо певного спектру банківських послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Саргсян М.Л., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, умовами якого визначено суму кредиту в розмірі 45295,30 грн. на споживчі цілі шляхом перерахування у безготівковій формі на картковий рахунок позичальника відкритий у банку, до якого випущено платіжну карту. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 28 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 35 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Договором визначено, що щомісячна комісійна винагорода в розмірі 2,5 % нараховується на початкову суму кредиту і діє протягом усього терміну кредитування. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнта шляхом розміщення оголошення на сайті банку. Комісія встановлюється у відповідності до тарифного плану за розрахунково-касове обслуговування (а.с.6-8).

Підписанням договору позивач засвідчив, що він особисто ознайомлений зі змістом Правилами та Тарифами, які розміщенні для ознайомлення на сайті: www.my.ukrsibbank.com. Договір містить додаток № 1 із визначенням графіку платежів, сукупно вартості кредиту, та заяву-приєднання (акцепт) до договору добровільного страхування позичальника. (а.с.9-11).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанцїі виходив з того, що відповідач ПАТ «УкрСиббанк» нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за управління креитом, тому умови договору про встановлення комісії за управління кредитом, зазначені в Додатку №1 кредитного договору є недійсними, з моменту підписання Договору.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Відповідно до положень абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Така операція відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, не відповідають змісту кредитних відносин.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 369/9293/15-ц (провадження № 61-29646св18), від 02 вересня 2019 року у справі № 361/7528/17 (провадження № 61-45662св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, умова кредитного договору, яка зазначена в Додатку № 1 до договору № 0 від 15 березня 2017 року, щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 2,5 %, є нікчемним на підставі абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент його укладення.

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.

Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину.

Вказані висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), а також висновкам, зокрема висловленим у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 362/2861/17 (провадження № 61-40342св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

Враховуючи те, що обставини справи судом першої інстанції встановлені повно, проте неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що оспорювана умова кредитного договору є нікчемною недійсними в силу закону, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсною з моменту підписання умову кредитного договору, яка зазначена в Додатку № 1 до договору № 0 від 15 березня 2017 року, щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 2,5 % на початкову суму кредиту, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в їх задоволенні з наведених вище підстав.

У зв`язку з тим, що умова кредитного договору, яка зазначена в Додатку № 1 до договору № 0 від 15 березня 2017 року, щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 2,5 % на початкову суму кредиту є нікчемною, ПАТ «УкрСиббанк» зобов`язаний провести перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену позичальником щомісячну плату за управління кредитом (комісію) у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором, й правильність висновків суду першої інстанції в цій частині в апеляційному прядку не спростовано.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів фінансових послуг, шляхом визнання недійсною з моменту підписання умову кредитного договору, яка зазначена в Додатку № 1 до договору № 0 від 15 березня 2017 року, щодо сплати щомісячної комісії за управління кредитом в розмірі 2,5 % на початкову суму кредиту, скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: