справа № 691/747/21
провадження № 2/691/499/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

при секретарі судових засідань Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив :

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 10 червня 1989 року було зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, а 16 січня 2007 року його розірвано, що підтверджується актовим записом відділу реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції Черкаської області №8. Під час спільного проживання був набутий у власність збудований житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , відповідно рішення Городищенської районної ради народних депутатів від 17 квітня 1989 року №113 «Про дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку громадянину ОСОБА_2 », рішення від 30 березня 1989року №48 «Про будівництво індивідуального жилого будинку гр. ОСОБА_2 », виписки з рішення загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) від 10 лютого 1989 року №1 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку громадянину ОСОБА_2 », ОСОБА_3 забудови земельної ділянки у АДРЕСА_1 , акту виносу в натуру земельної ділянки індивідуальному забудівнику площею 0,06га у АДРЕСА_1 . Вартість будинку та надвірних споруд складає згідно Звіту про оцінку вартості домоволодіння 87724 грн..Остільки спільне життя з відповідачем не склалося, виник спір щодо користування спільним майном, і необхідно вирішити питання поділу спільного майна як колишнього подружжя в судовому порядку, так як досягнуто домовленості здійснити поділ на належні частки із передачею частки належної ОСОБА_2 у її власність. Так як в будинку проживає вона, займається його утриманням і доглядом, то це призводить до порушення її прав та інтересів передбачених ст.ст.60,69,70 Сімейного Кодексу України.

У судове засідання позивач та її представник не прибули, через канцелярію суду подали письмове клопотання про розгляд без їх участі і зазначили, що позовні вимоги підтримують та в їх обґрунтування просили долучити до матеріалів судового провадження додаткові докази. Понесені судові витрати залишити за позивачем.

Відповідач належно повідомлений про судове засідання, в суд не з`явився 29 липня 2021 року надіслав письмову заяву у якій надав згоду на слухання справи у його відсутність, визнання позовних вимог позивача, відсутність заперечень, просив належну йому 1/2 частини домоволодіння передати у власність ОСОБА_1 ..

Суд, здійснивши судовий розгляд в межах заявлених позовних вимог, розглянувши заяви сторін, дослідивши й оцінивши всі докази у справі в їх сукупності, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, остільки сторона довела завявлені позовні вимоги в повному обсязі, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.12 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 263,ст.264 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. Позивач повинна зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими вона, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу. Предметом вимоги позивача за позовом у справі, є поділ спільного майна подружжя згідно вимог ст.60,63, 69, 70 Сімейного кодексу України. В обґрунтування заявлених позовних вимог сторона послалася виключно на норми Сімейного Кодексу України.

На думку суду, правові відносини, які склалися між сторонами, підпадають під вид цивільно-правових відносин сімейне право.

Із вивчених та досліджених судом доказів, які надані до суду, встановлено, що 10 червня 1989 року було зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а 16 січня 2007 року його розірвано, що підтверджується актовим записом відділу реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції Черкаської області №8. Під час спільного проживання був набутий у власність збудований житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , відповідно рішення Городищенської районної ради народних депутатів від 17 квітня 1989 року №113 «Про дозвіл на будівництво індивідуального жилого будинку громадянину ОСОБА_2 », рішення від 30 березня 1989року №48 «Про будівництво індивідуального жилого будинку гр. ОСОБА_2 », виписки з рішення загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) від 10 лютого 1989 року №1 «Про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку громадянину ОСОБА_2 », Плану забудови земельної ділянки у АДРЕСА_1 , акту виносу в натуру земельної ділянки індивідуальному забудівнику площею 0,06га у АДРЕСА_1 . Вартість будинку та надвірних споруд складає згідно Звіту про оцінку вартості домоволодіння 87724 грн..20 червня 2001 року ОСОБА_2 розпочав реєстрацію права власності житлового будинку з надвірними спорудами, але, як зазначено позивачем у позовній заяві, через наявність спору, таку не завершив і прийнято рішення звернутися до суду для його врегулювання. Після розірвання шлюбу позивач продовжує проживати у будинку, та здійснювати догляд і утримання.

Між сторонами не укладався договір про виділ нерухомого майна і відсутній шлюбний договір. Сторони не виявили бажання, як розуміє суд із змісту надісланих заяв до початку судового розгляду, здійснити добровільний поділ майна із визначенням ідеальних часток, для можливого врегулювання спору, і заперечили щодо такого підходу з огляду на зміст заявлених позовних вимог та існування спору.

Правовий аналіз правовідносин між сторонами, вказує, що предметом спору є права сторін у справі, як колишнього подружжя, на частки у спірному майні, як спільній сумісній власності. Так як, спірне майно у виді домоволодіння було придбано та збудовано у період шлюбу з 10 червня 1989 року по 16 січня 2007 року, то беззаперечними є підстави до його статусу як об`єкта спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як вбачається з роз`ясень, викладених у Постанові Пленуму ВСУ «Про застосування судами деяких норм КпШС» від 12.06.1998 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.При цьому, належить виходити з того, що відповідно до статтей 22,25,27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності.Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст.25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст.28КпШС). З огляду на викладене, суд, в ході розгляду цивільної справи, при вирішенні питання про статус майна у виді домоволодіння як спільної сумісної власності подружжя, виходив із наданих сторонами доказів коли воно було придбане та з яких джерел придбавалося. Докази у справі свідчать, що спірне майно у виді житлового будинку і надвірних споруд збудовано ними спільно.

Суди проводять поділ нерухомого майна, як правило, на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи, але про проведення такої сторони не заявляли і тому суд, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог про виділ часток у спільному майні подружжя. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Підсумовуючи викладене, суд, приходить до висновку, що спірне майно у виді житлового будинку з надвірними спорудами, яке набуто сторонами за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Позивач погодилася на закріплення права власності на будинок у частках без виділу в натурі і таку позицію підтримав відповідач у письмовій заяві до суду, вважаючи такі умови прийнятними. Відповідач письмово підтвердив заявою до суду від 29 липня 2021 року, що теж згідний на закріплення часток у спільному майні без виділу в натурі, якщо суд прийде до такої необхідності за результатами вирішення спору, остільки не має намірів створювати позивачу перешкод, але наполягав що нерухоме майно є їх спільною сумісною власністю.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті

Статтею 63 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, статтею 70 Сімейного Кодексу України визначено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає у їх спільній частковій власності. За результатами розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, суд, приходить до висновку про визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності ( правова позиція, висловлена ВСУ в постанові від 18 січня 2017 року у справі №6-2565цс16).

Відповідно до ст.70 СК України, частки майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності - є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. При вирішенні спору судом не встановлено обставин того, щоб один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а тому суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток подружжя і закріплює, зі згоди відповідача у письмовій формі від 29 липня 2021 року, належну йому частку майна за позивачем у справі.

Оцінюючи зібрані та досліджені у справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат, то позивач просила у позовній заяві до суду, віднести їх на її рахунок, без відшкодування відповідачем.

На підставі наведеного, керуючись ст.41Конституції України, ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, ст.22,25,27-1,28 Кодексу про Шлюб Сім`ю України, ст.ст.60,63,69,70,71Сімейного Кодексу України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 141, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати житловий будинок та надвірні споруди за адресою по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , яка виділена та належить ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Копію рішення суду надіслати сторонам у справі для відому.

Учасники справи, а також особи, не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О. М. Савенко