Номер провадження: 22-ц/813/6743/21
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

01.04.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/23703/20

Номер провадження: 22-ц/813/6743/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - Головне управління національної поліції в Одеській області,

розглянув у передбаченому ч. ч. 7, 8 ст. 40 ЦПК України порядку заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області про зобов`язання повернути майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Луняченка В.О. о 15 годині 28 хвилині 02 лютого 2021 року, повний текст рішення складений 08 лютого 2021 року,

встановив:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області повернути йому 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що після смерті матері позивача - ОСОБА_2 в якості спадщини залишились 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 , які фактично були прийняті позивачем як спадкоємцем який за власний рахунок та власними силами побудував зазначену частину будинковолодіння. Однак, у зазначеній частині будинковолодіння незаконно перебуває інша особа без правових підстав, так як їй належить нерухоме майно за іншою адресою. Позивач вважає, що за рішенням суду про зобов`язання здійснити певні дії відповідач буде вимушений здійснити необхідні дії щодо повернення зазначеного майна позивачу (а. с. 1 - 2).

13.11.2020 року від представника ГУНП в Одеській області надійшов відзив, в якому заперечується правова можливість у відповідача здійснити повернення нерухомого майна, яке не належить Національній поліції ані на праві власності, ані на праві користування, та яке є предметом чисельних звернень позивача у рамках кримінального та цивільного провадження (а. с. 72 - 76).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2021 року у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не обґрунтовано подання відповідного позову саме до ГУНП в Одеській області, який не є власником або користувачем спірного майна, а тому не має повноважень щодо розпорядження зазначеним майном (а. с. 141 - 142 зворотна сторона).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області повернути 6/25 частин будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставини, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права (а. с. 144 - 145).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2021 року справу призначено до розгляду у приміщені Одеського апеляційного суду.

22 березня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії судів у складі Заїкіна А.П., Князюка О.В. та Погорєлової С.О.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Князюка О.В та Погорєлової С.О. визнано необґрунтованою. Справу передано до канцелярії апеляційного суду для визначення у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку судді для вирішення питання про відвід.

Ухвалою Одеського апеляційного суду, постановленої у складі судді Комлевої О.С. 29 березня 2021 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Князюка О.В та Погорєлової С.О..

29 березня 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід колегії судів у складі Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В..

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про відвід колегії судів у складі Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В., дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого судового засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заява про відвід колегії судів у складі Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В. обґрунтована тим, що 24.03.2021 року о 09 годині 00 хвилин суддя Заїкін А.П. зустрівши ОСОБА_1 на сходах адміністративної будівлі Одеського апеляційного суду запросив його до свого службового кабінету. Суддя Заїкін А.П. просив у ОСОБА_1 надати йому 6 000 доларів США (по дві тисячі кожному судді із колегії) для позитивного вирішення даної справи.

Ознайомившись із заявою про відвід суддів, колегія суддів вважає, що вищезазначені доводи ОСОБА_1 про відвід колегії судів у складі Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В. не можуть бути підставою для відводу суддів, виходячи з наступного.

Згідно тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: 1) забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; 2) суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно колегія суддів підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому, відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 останній вважає, що судді, які розглядають справу - Заїкін А.П., Погорєлова С.О. та Князюк О.В., підлягають відводу, оскільки вони через корупційні амбіції прямо зацікавлені в результаті розгляду справи.

Щодо зазначених обставин апелянтом до заяви про відвід не додано жодного належного, достатнього, достовірного і допустимого доказу.

Інших підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В. за матеріалами справи не виявлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів наявність будь-яких обставин, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В. при розгляді даної цивільної справи. Заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача є необґрунтованою.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного судового засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлено відвід.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про визнання заяви про відвід необґрунтованою не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 40, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. та Князюка О.В. - визнати необґрунтованою.

Справу передати до канцелярії апеляційного суду для визначення у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку судді для вирішення питання про відвід.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений 01 квітня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова