Справа № 450/2645/20 Провадження № 2/450/542/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

за участю: представника позивача за первісним позовом, а відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , а позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , представника відповідача за первісним позовом, а позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити справу № 450/2645/20

за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,

про (предмет позову):

визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ,

про (предмет позову):

усунути для ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 та передачею позивачу ключів ОСОБА_5 від замінених дверних замків, встановлених колодок;

стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати,

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача за первісним позовом): позивачеві на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У зазначеному будинку зареєстрована відповідач, яка в цьому будинку не проживає. Де проживає відповідач позивачеві невідомо. Факт відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації стверджується відповідними актами перевірки правил проживання. Зняття відповідача з реєстрації необхідно позивачеві для зменшення розміру оплати комунальних послуг, тому позивач змушений звернутися з даною заявою до суду. Зустрічний позов не визнає. Також в судовому засіданні зазначив, що дійсно між ними (позивачем та відповідачем) виник конфлікт, він замінив усі замки, повісив колодки на брамі, позбавивши відповідача права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

підстава зустрічного позову (позиція позивача за зустрічним позовом): 17.01.2006 року позивача за зустрічним позовом зареєструвала за адресою АДРЕСА_1 її бабця ОСОБА_6 , яка була власником будинку за вищевказаною адресою. Після смерті ОСОБА_6 , між матір`ю позивача за зустрічним позовом ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_5 була домовленість про те, що ОСОБА_8 буде проживати у будинку за місцем реєстрації, за адресою АДРЕСА_1 поки не отримає земельну ділянку в черзі на яку очікувала з 2006 року, а натомість мати ОСОБА_3 ОСОБА_9 відмовляється офіційно від своєї спадщини половини будинку за вищевказаною адресою.

У липні 2019 року по приїзду за місцем реєстрації АДРЕСА_1 виявила, що ОСОБА_10 замінив усі замки, повісив колодки на брамі без попередження, фактично позбавив права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Протягом свого проживання за місцем реєстрації з дня вселення, систематично сплачувала всі рахунки комунальних послуг, несла фінансові витрати з власної ініціативи для облагородження будинку та наведення чистоти та порядку в будинку. На підставі викладено просила позовні вимоги задоволити та усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 та передачею позивачу ключів ОСОБА_5 від замінених дверних замків, встановлених колодок.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

24.09.2020 року ухвала про відкриття провадження у справі; 08.12.2020 року відзив на цивільний позов; 08.12.2020 року зустрічна позовна заява про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 221468063 від 26.08.2020 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.12.2016 року виданого ОСОБА_11 державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-501, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 разом зі всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт реєстрації місця проживання відповідача в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян за адресою: АДРЕСА_1 .

З Актів обстеження житлово-побутових умов Мурованської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 24.05.2019 року, 25.12.2019 року, 15.06.2020 року, слідує що відповідач за вказаною адресою не проживає протягом останнього року перед зверненням до суду та особистих речей відповідача в будинку немає.

Правову підставу позову позивач зазначає ч. 2 статті 405 ЦК України, а саме член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, поштову кореспонденцію відповідач за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 отримує, що вказує на відсутність підстав вважати, що не проживає за даною адресою. А надані позивачем акти обстеження житлово-побутових умов від 24.05.2019 року, 25.12.2019 року, 15.06.2020 року суперечать матеріалам справи.

З листа Мурованської сільської ради ОТГ Пустомитівського району Львівської області № 64 від 25.01.2021 року вбачається, що акти обстеження готувалися і були видані старостою Кам`янопільського старостинського округу ОСОБА_12 а також членами комісії ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . За їхніми показами, акти обстеження складалися в основному зі слів власника житла та свідчень сусідів. Члени комісії підтвердили, що огляду приміщення вони не проводили і жодного разу не зустрічалися з гр. ОСОБА_3 .

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, непідтверджений жодними доказами.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб захисту свого права, зокрема, шляхом визнання відповідача таким що втратив право користування житлом, не відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки відповідач правомірно набув право на житло у ньому, як член сім`ї власника, враховуючи, що відсутності його за місцем проживання суду не доведено, а з матеріалів справи вбачається протилежне, вчинення відповідачем протиправних дій щодо позивача - власника майна - щодо здійснення його права власності на житловий будинок, в якому проживає відповідач, не встановлено, а тому з урахування характеру позовних вимог, в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Висновок суду про застосування норм права щодо правовідносин за зустрічним позовом.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд не залишає без уваги той факт, що виселився відповідач із будинку позивача не за власним бажанням, а з мотивів збереження власної сім`ї, адже між ними постійно виникали конфлікти. Щодо вказаного не заперечував і позивач.

Крім того, з показів як позивача, так і відповідача вбачається, що позивачем було замінено замок на вхідних дверях, що позбавило відповідача повернутися на постійне місце проживання до будинку позивача.

Таким чином, змінивши замок на вхідних дверях свого будинку та не передавши ключів для відповідача, позивач фактично обмежив право своєї племінниці на вільне користування її будинком.

Аналогічного правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України у постанові 30 листопада 2016 року по цивільній справі N 296/6485/15-ц де зазначено, що особа не втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки не проживала у спірному житловому приміщенні з поважних причин, зокрема, заміни без його відому та згоди вхідних дверей та замку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є племінниця позивача та зареєстрована у його будинку. При цьому, виселившись із будинку, мала бажання туди повернутися, однак не мала змоги цього зробити, адже позивач без її відома та згоди змінила замок від вхідних дверей не надавши їй ключів.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, що відповідає приписам ч. 1 ст 383 ЦК України.

Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За змістом вказаних норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім`ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують і псують житло.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 липня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19), переглядаючи справу у порядку відступлення від висновку Верховного Суду раїни, викладеного в постанові від 05.11.2014 р. у справі № 6-158цс14, підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, дійшла висновку, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть, якщо законне праве на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не є підставою для виселення членів сім`і власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

З огляду на викладене, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню, адже є таким, що не порушує особистого майнового права ОСОБА_3 , як власника житла, і гарантує право ОСОБА_3 на збереження права користування вказаним будинком на рівні з його власником, членом сім`ї якої вона являється.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 247, ст. 259, 263 265 ЦПК України, суд,

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 ,

про (предмет позову):

визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 ;

стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., - відмовити.

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , - задоволити повністю.

Усунути для ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 та передачею позивачу ключів ОСОБА_5 від замінених дверних замків, встановлених колодок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. вісімдесят коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 14.07.2021 року.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

СуддяЄ. О. Данилів