Справа № 288/1537/20
Провадження № 2/288/47/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань Костюк О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» про скасування наказу, який визнаний незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» (далі відповідач) про скасування наказу, який визнаний незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, невиплачених при звільненні, в обґрунтування якому вказує, що він працював на посаді керівника комунального підприємства (далі-КП) «Редакція газети «Перемога» (редактора) з 17 вересня 2010 року, на яку був призначений рішенням Попільнянської районної ради від 17 вересня 2010 року з наступним укладенням контракту від 17 вересня 2010 року терміном на п`ять років.

17 вересня 2015 року за рішенням Попільнянської районної ради від 14 серпня 2015 року був переукладений контракт строком на два роки.

З 18.09.2017 року розпорядженням голови Попільнянської районної ради №27 від 18.09.2017 року позивач був призначений виконуючим обов`язки керівника комунального підприємства «Редакція газети «Перемога» (редактора), до призначення керівника на сесії районної ради.

Позивач продовжував очолювати КП «Редакція газети «Перемога» до реєстрації новоствореної юридичної особи, тобто, до 18 грудня 2017 року.

Внаслідок реформування друкованого засобу масової інформації - КП «Редакція газети «Перемога» у грудні було перетворене у товариство з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Редакція газети «Перемога», яке стало правонаступником комунального підприємства.

Учасники (ще до реєстрації новоствореного товариства) обрали директора ТОВ «Редакція газети «Перемога» ОСОБА_4 (18.12.2017 при реєстрації ТОВ «Редакція газети «Перемога» керівником записана ОСОБА_4 ).

На момент реєстрації ТОВ «Редакція газети «Перемога» позивач перебував на лікуванні, з якого повернувся 28 грудня 2017 року.

29 грудня 2017 року директор ТОВ «Редакція газети «Перемога» видала накази, датовані 29.12.2017 №4 - «По особовому складу» і № 5 - «Про звільнення ОСОБА_1 », тобто з яким його було ознайомлено у день їх видання.

У наказі № 4 від 29 грудня 2017 року, без зазначення підстав і посилання на норми законодавства про працю, йшлося про «вивільнення ОСОБА_1 від обов`язків редактора» у зв`язку з реорганізацією КП «Редакція газети «Перемога» шляхом перетворення у ТОВ «Редакція газети «Перемога» та обранням керівника Товариства. У пункті другому наказу позивачу пропонувалася вакантна посада кореспондента газети «Перемога», а у разі відмови від запропонованої посади - звільнення.

У наказі № 5 від 29 грудня 2017 року зазначено, що у зв`язку з реорганізацією КП «Редакція газети «Перемога» та відмовою позивача від запропонованої посади кореспондента Відповідач звільняє його на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, без зазначення ні посади з якої його звільняють, ні дати його звільнення, ні посад, які скорочувалися.

Того ж дня Відповідач видав позивачу трудову книжку із записом про звільнення: «Звільнений у зв`язку із реорганізацією підприємства «Редакція газети «Перемога» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та провів зі ним розрахунок.

11 листопада 2019 року Житомирським апеляційним судом по справі № 288/126/18 рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року по даній справі скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позов задоволено, визнано незаконним наказ №5 від 29.12.2017р. ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Стягнуто з ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» (, адреса: смт Попільна, вул. Б. Хмельницького, 7) на його користь судовий збір в сумі 576,30 грн..

На виконання постанови Житомирського апеляційного суду позивач неодноразово звертався до ТОВ «Редакція газети «ПЕРЕМОГА» із заявами про скасування наказу, визнаного незаконним та поновлення його на посаді редактора ТОВ « Редакція газети «ПЕРЕМОГА».

На останню заяву, яка була направлена до відповідача відповіді на час подачі позову не надійшло, хоча вона отримана відповідачем 10.07.2020 року.

Постановою від 19 грудня 2019 року виконуючої обов`язки начальника Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження, згідно з яким зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» скасувати наказ №5 від 29.12.2017р. ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, який визнаний незаконним постановою Житомирського апеляційного суду від 11.11.2019 року по справі № 288/126/18.

Ухвалою від 28 вересня 2020 року Ружинський районний суд Житомирської області по справі № 291/629/20 постановив: «Визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Човгань Світлани Володимирівни від 19 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60909608».

Суд обґрунтував свою ухвалу тим, що: «З моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального правового акту законної сили, такий акт втрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків».

Суд не врахував, що у постанові від 11 листопада 2019 року Житомирського апеляційного суду по справі № 288/126/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» про визнання незаконним наказу про звільнення було винесено постанову, якою визнано незаконним наказ №5 від 29.12.2017р. ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. У постанові визнаний незаконним наказ не скасовано.

Враховуючи, що ТОВ «Редакція газети «ПЕРЕМОГА» не бажає добровільно виконувати постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року по справі № 288/126/18, а постанова виконуючої обов`язки начальника Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Човгань Світлани Володимирівни від 19 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60909608 скасована судом, права позивач може захистити лише шляхом звернення до суду.

Постанова від 11 листопада 2019 року Житомирського апеляційного суду по справі № 288/126/18 відповідачем умисно не виконується, а тому порушення прав позивача продовжується, тобто є триваючим.

Ухвалою від 28 вересня 2020 року Ружинський районний суд Житомирської області по справі № 291/629/20 постановив: «Визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Човгань Світлани Володимирівни від 19 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60909608». Повний текст ухвали виготовлено 04.10.2020 року.

04 жовтня 2020 року позивач дізнався про те, що постанова від 11 листопада 2019 року Житомирського апеляційного суду по справі № 288/126/18 виконана не буде і йому необхідно повторно звернутись до суду.

Позивач просить, визнати дії товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» щодо не скасування наказу №5 від 29.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією комунального підприємства «Редакція газети «Перемога», який визнаний незаконним постановою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року по справі № 288/126/18, протиправними;

зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» скасувати наказ №5 від 29.12.2017 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією комунального підприємства «Редакція газети «Перемога»,

який визнаний незаконним постановою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року по справі № 288/126/18;

зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» поновити ОСОБА_1 на роботі в товаристві з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога».

зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога», на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання. Стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога», в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує, просив відмовити в їх задоволенні.

06 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» надало до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Вимоги позивача про визнання дій ТОВ «Редакція газети «Перемога» щодо не скасування наказу № 5 від 29 грудня 2017 року протиправними та зобов`язати скасувати наказ є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства. Скасування судом індивідуального нормативного акта є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь яких дій. Норми законодавства про працю не зобов`язують роботодавця скасувати наказ про звільнення в разі визнання його судом незаконним. Щодо позовної вимоги про зобов`язання поновлення на роботі, зазначає, що позивач в позовній заяві взагалі не вказує на якій посаді він має бути поновлений в ТОВ "Редакція газети "Перемога", з 16 вересня 2017 року по день вивільнення та звільнення жодних посад ні в Комунальному товаристві "Редакція газети "Перемога", ні в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» він не займав. Розпорядженням голови Попільнянської районної ради Житомирської області від 18.09.2017р. № 26 ОСОБА_1 було звільнено з посади керівника Комунального підприємства "Редакція газети "Перемога" (редактора) з 16.09.2017 р., в зв`язку із закінченням терміну контракту відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України. Розпорядженням голови Попільнянської районної ради Житомирської області від 19.09.2017р. № 27 ОСОБА_1 з 17.09.2017р. було призначено виконуючим обов`язки керівника Комунального підприємства "Редакція газети "Перемога"(редактора) з оплатою праці згідно попередньо діючого контракту, до призначення керівника підприємства на сесії районної ради (тобто укладено строковий трудовий договір, який закінчується з настанням певної події, а зокрема призначення керівника). 18 грудня 2017 року Комунальне підприємство "Редакція газети "Перемога", засновниками якого були територіальні громади сіл та селищ Попільнянського району, припинило діяльність шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю "Редація газети "Перемога", засновником якого є фізичні особи, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відповідний запис. Відповідно до протоколу загальними зборами засновників Товариства за обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» було обрано керівника (директора) ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» ОСОБА_4 . Згідно штатного розпису КП "Редакція газети "Перемога", який вводився в дію з 01.09.2017р. на підставі наказу №08-ОД від 31.08.2017р., в штаті адміністрації вказаного підприємства передбачено лише одну посаду керівника - редактор. В даному випадку посада керівника і редактора в КП "Редакціягазети "Перемога" була тотожною. Згідно штатного розпису, який вводився в дію з 20.12.2017р. на підставі наказу №1-ОД від 20.12.2017р., в ТОВ "Редакціягазети "Перемога", в штаті адміністрації вказаного товариства передбачено одну посаду керівника - директор. Функції редактора в ТОВ "Редакціягазети "Перемога" виконує директор. Наказом Директора ТОВ "Редакціягазети "Перемога" від 29.12.2017р. №4 позивача було "вивільнено" від обов`язків редактора оскільки такої посади не існувало та запропоновано вакантну посаду кореспондента. Даним наказом з позивачем фактично було припинено трудові відносини і даний наказ позивачем не оскаржувався. Наказом директора ТОВ "Редакціягазети "Перемога" від 29.12.2017р. № 5, в зв`язку з реорганізацією КП "Реданкція газети "Перемога" шляхом перетворення у ТОВ "Редакціягазети "Перемога" та відмовою позивача від запропонованої посади кореспондента, позивача було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Позивача не було призначено на посаду керівника (редактора) КП «Редакція газети «Перемога» рішенням Попільнянської районної ради, так як і не було обрано рішенням загальних зборів учасників ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» на посаду керівника або редактора ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА». Позивач був призначений виконуючим обов`язки керівника КП «Редакція газети «Перемога» (редактора),

правонаступником якого є ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ ПЕРЕМОГА». Поняття «виконуючий обов`язки» відсутнє у Класифікаторі професій 003:2010 та не є посадою, а передбачає покладання обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, в зв`язку з цим неможливо поновити позивача на посаді, якої не існує, а посаду керівника ТОВ «РЕДАЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» може зайняти особа, яку оберуть на загальних зборах учасники товариства. Позивача звільнено з посади керівника КП «Редакція газети «Перемога» (редактора) у зв`язку із закінченням дії контракту, а з 17 вересня 2017 року призначено виконуючим обов`язки керівника КП «Редакція газети «Перемога» (редактора) до призначення керівника підприємства на сесії районної ради, тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні, оскільки покладення на ОСОБА_1 тимчасово виконуючого обов`язки керівника (редактора) підприємства не є продовженням трудових відносин на невизначений строк після закінчення строку дії контракту, оскільки трудові відносини між сторонами припинені розпорядженням голови Попільнянської районної ради від 18.09.2017 року № 26 про звільнення Позивача з посади керівника КП «Редакція газети «Перемога» (редактора) у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, а в подальшому позивач жодних посад ні в КП «Редакція газети «Перемога», ні в ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» не обіймав, а був лише виконуючим обов`язки керівника (редактора). Крім того, при подачі даного позову зокрема щодо вимог позивача про визнання дій ТОВ «Редакція газети «Перемога» щодо не скасування наказу № 5 від 29.12.2017 року протиправними, зобов`язання ТОВ «Редакція газети «Перемога» скасувати наказ № 5 від 29.12.2017та про зобов`язання ТОВ «Редакція газети «Перемога» поновити ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «Редакція газети «Перемога», позивачем було пропущено строків звернення до суду передбачених ст. 233 КЗпП України./а.с.46-51/

13 листопада 2020 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому просив відхилити відзив ТОВ «Редакція газети «Перемога». Позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що Житомирський апеляційний суд визнавши наказ № 5 від 29 грудня 2017 року незаконним, не ухвалив рішення про скасування наказу. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування наказу, визнаного незаконним. Відповідач проігнорував вимоги закону і не скасував наказ. Постанова від 11.11.2019 року не виконана. Щодо строків звернення до суду, то наказ на звільнення не потрібно оскаржувати, він уже визнаний незаконним. Необхідно виконати рішення суду, скасувати незаконний наказ та поновити на роботі, оскільки рішення суду не виконується. Строк звернення до суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням є необмеженими. На спростування заперечень відповідача проти позову про те, що рішення суду про поновлення позивача на роботі не ухвалювалося, оскільки останній відмовився від цих вимог в суді, а тому відсутні і підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд правильно зазначив, що хоча положеннями ч. 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, однак зазначене положення не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити оплату вимушеного прогулу у разі звільнення працівника без законної підстави, що мало місце при звільненні позивача. Таким чином, задовольняючи частково указаний позов, апеляційний суд правильно виходив із того, що, скасувавши наказ про припинення трудового договору із позивачем, відповідач не провів їй оплату часу вимушеного прогулу за період із 23 листопада 2011 року по 31 жовтня 2012 року, про що просив позивач. Оскільки на виконання рішення апеляційного суду, яким було поновлено порушене право позивача, визнано її звільнення з роботи за ініціативою роботодавця незаконним, останнім видано наказ про скасування наказу про припинення трудового договору із позивачем, то апеляційний суд правильно вважав наявними правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано не погодився із висновками місцевого суду щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат. Відповідач так і не надав суду письмову відмову, подану на дату звільнення, від посади кореспондента. /а. с. 64- 67/

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства, розглянувши справу на засадах змагальності сторін, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ЦК України).

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

У відповідності до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 вказаної статті Кодексу).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України визначено випадки, у яких сторона звільняється від доказування обставин, на які посилається.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Судом з копій листа трудової книжки встановлено, що Рішенням районної ради від 17 вересня 2010 року ОСОБА_1 було призначено керівником Комунального підприємства "Редакція газети "Перемога" - редактором газети "Перемога"./а.с.12/

Наказом директора ТОВ "Редакція газети "Перемога" від 29 грудня 2017 року № 4, в зв`язку з реорганізацією КП "Реданкція газети "Перемога" шляхом перетворення у ТОВ "Редакція газети "Перемога" та обранням керівника Товариства, ОСОБА_1 вивільнено від обов`язків редактора та запропоновано вакантну посаду кореспондента газети «Перемога», у зв`язку з відмовою від запропонованої посади підготувати наказ про звільнення./а.с.13/

Наказом директора ТОВ "Редакція газети "Перемога" від 29 грудня 2017 року № 5, в зв`язку з реорганізацією КП "Реданкція газети "Перемога" шляхом перетворення у ТОВ "Редакція газети "Перемога" та відмовою ОСОБА_1 від запропонованої посади, ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, бухгалтеру провести розрахунок згідно чинним законодавством України. /а.с.14/

На підставі вказаного до трудової книжки позивача було внесено запис "Звільнений у зв`язку із реорганізацією підприємства "Редакція газети "Перемога" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України".

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Редакція газети "Перемога", просив суд визнати формулювання причини його звільнення у зв`язку з реорганізацією підприємства "Редакція газети "Перемога" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству; змінити формулювання причини його звільнення та вказати причину звільнення в наступній редакції:" Звільнений у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи на підставі п.5 ст.41 КЗпП України", підставою для внесення запису зазначити:" Розпорядження №43 від 28.12.2017р."; стягнути з ТОВ "Редакція газети "Перемога" на його користь вихідну допомогу за мінусом виплаченої відповідачем суми одномісячного середнього заробітку, у розмірі п`ятимісячного середнього заробітку, що складає 63817.25 грн..

В послідуючому позивачем також подано "Заяву про уточнення позовних вимог", в якій він зазначив, що предмет позову щодо визнання формулювання причини його звільнення неправильним та таким, що не відповідає чинному законодавству, а також щодо зміни формулювання причини звільнення він не змінює, однак уточнює виклад своїх позовних вимог. З врахуванням вказаного уточнення позивач просив суд:

"1. Визнати незаконним наказ №5 від 29.12.2017р. про формулювання мого звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією комунального підприємства "Редакція газети "Перемога" і визнати його звільненим на підставі п.5 ст.41 КЗпП України у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Перемога" вихідне допомогу, за мінусом виплаченої Відповідачем суми одномісячного середнього заробітку, у розмірі п`ятимісячного середнього заробітку, що згідно розрахунку складає 63817.25 грн."

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Перемога" про визнання незаконним наказу - відмовлено повністю./а.с.15-18/

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, рішення Ружинського районного суду Житомирської області від10 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову. Визнано незаконним наказ № 5 від 29.12.2017 р. ТОВ «Редакція газети «Перемога» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 статті 40 КЗпП України. Стягнути з ТОВ «Редакція газети «Перемога» (, адреса: смт Попільня, вул. Б. Хмельницького, 7) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 576,30 грн. /а.с.19-21/

На підстави вищевказаного рішення 17 грудня 2019 року видано виконавчий лист № 288/126/18. /а.с.28/

Постановою в. о. начальника відділу Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 19 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 288/126/18. Постанова направлена для відома та виконання сторонам виконавчого провадження. /а.с.29/

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до директора ТОВ «Редакція газети «Перемога», про поновлення його на посаді редактора (керівника) редакції газети «Перемога» та виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. /а.с.22/

Відповідно до листа директора ТОВ «Редакція газети «Перемога» від 27 грудня 2019 року № 65, ОСОБА_1 повідомлено, що Попільнянською районною радою ОСОБА_1 звільнено з посади редактора в зв`язку із закінченням строку дії контракту розпорядженням голови № 26 від 18.09.2017 р., та розпорядженням №27 від 18.09.2017 р. призначено виконуючим обов`язки керівника КП "Редакція газети "Перемога". Це призначення виконувати обов`язки було строкове, до настання певної події - призначення керівника. ОСОБА_1 не призначалися на посаду, тимчасово виконував обов`язки, а це не одне й теж. Класифікатор професій ДК 003:2010 посади «виконуючий обов`язки» не містить. Також із припиненням комунального підприємства 18.12.2017 р., виконання ОСОБА_1 обов`язків редактора теж припинилося. У новостворене ТОВ "Редакція газети «Перемога» засновниками було обрано керівника. Згідно ст. 59 діючого на той час Закону України «Про господарські товариства» призначення та звільнення виконавчих органів господарського товариства є виключним правом засновників (учасників) такого товариства. Додатково повідомили, що особа не може бути поновленою на посаді виконуючого обов`язки керівника через відсутність такої посади, а посаду керівника може займати лише особа, обрана відповідно до порядку передбаченого законодавством./а.с.23/

07 лютого 2020 року ОСОБА_1 знову звернувся із заявою до директора ТОВ «Редакція газети «Перемога», про поновлення його на посаді редактора (керівника) редакції газети «Перемога» та виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та відшкодування витрат на сплату судового збору. /а.с.24/

Розглянувши заяву від 07.02.2020 директор ТОВ «Редакція газети «Перемога» своїм листом від 05 березня 2020 року № 52, повідомив про неможливість поновлення на посаді виконуючого обов`язки керівника через відсутність такої посади, а посаду керівника може займати лише особа, обрана відповідно до порядку передбаченого законодавством./а.с.25/

07 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ «Редакція газети «Перемога», про виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року по справі №288/126/18 та скасувати наказ № 5 від 29 грудня 2017 року ТОВ «Редакція газети «Перемога» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. /а.с.26/

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 28 вересня 2020 року скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція Газети «Перемога» на дії в.о. начальника Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіанального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Човган Світлани Володимирівни (заінтересована особа: ОСОБА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову в.о. начальника Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіанального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Човгань Світлани Володимирівни від 19 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60909608. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Попільнянського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіанального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (місце розташування), 13501, Житомирська область, Попільнянський район, смт.Попільня, вул.Б.Хмельницького, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція Газети «Перемога»

(місце розташування: 13501, Житомирська область, Попільнянський район, смт.Попільня, вул.Б.Хмельницького, 7, ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (П`ять тисяч гривень)./а.с.30-34/

Зі змісту вищевказаної ухвали, судом встановлено з матеріалів доданих до скарги, виконавчий лист від 17 грудня 2019 року № 288/126/18 (2) виданий на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року по справі № 288/126/18, якою визнано незаконним наказ № 5 від 29.12.2017 р. ТОВ «Редакція газети «Перемога» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 статті 40 КЗпП України.

Наказ № 5 від 29.12.2017 р. ТОВ «Редакція газети «Перемога» про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 статті 40 КЗпП України є індивідуальним правовим актом.

Індивідуальний правовий акт це правовий акт компетентного органу або посадової особи, виданий на підставі юридичних фактів і норм права, що визначає права, обов`язки або міру юридичної відповідальності конкретних осіб

Так, з моменту набрання судовим рішенням про скасування індивідуального правового акта законної сили, такий індивідуальний правовий акт втрачає юридичне значення і не породжує будь-яких юридичних наслідків. Чинність індивідуального правового акта, скасованого рішенням суду, яке набрало законної сили, не залежить від волі суб`єкта, який його прийняв, чи волі інших осіб.

З урахуванням викладеного, скасування судом індивідуального правового акта є самостійним і вичерпним способом захисту порушених прав особи, практична реалізація якого відбувається одночасно з набранням законної сили судовим рішенням і не вимагає здійснення від суб`єкта, що видав скасований акт, чи інших осіб, будь-яких дій./а.с.31-22/

Щодо позовних вимог про зобов`язання ТОВ «Редакція газети «Перемога» поновити ОСОБА_1 на роботі.

Розпорядженням голови Попільнянської районної ради Житомирської області від 18 вересня 2017 року № 26 ОСОБА_1 було звільнено з посади керівника Комунального підприємства "Редакція газети "Перемога" (редактора) з 16 вересня 2017 року в зв`язку із закінченням терміну контракту відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України,

Розпорядженням голови Попільнянської районної ради Житомирської області від 19 вересня 2017 року № 27 ОСОБА_1 з 17 вересня 2017 року було призначено виконуючим обов`язки керівника Комунального підприємства "Редакція газети "Перемога" (редактора) з оплатою праці згідно попередньо діючого контракту, до призначення керівника підприємства на сесії районної ради (тобто укладено строковий трудовий договір, який закінчується з настанням певної події, а зокрема призначення керівника).

18 грудня 2017 року Комунальне підприємство "Редакція газети "Перемога", засновниками якого були територіальні громади сіл та селищ Попільнянського району, припинило діяльність шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю "Редація газети "Перемога", засновником якого є фізичні особи, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відповідний запис.

Відповідно до протоколу № 2 від 12 грудня 2017 року загальними зборами засновників Товариства за обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» було обрано керівника (директора) ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» ОСОБА_4 .

Згідно штатного розпису КП "Редакція газети "Перемога", який вводився в дію з 01 вересня 2017 року на підставі наказу №08-ОД від 31 серпня 2017 року, в штаті адміністрації вказаного підприємства передбачено лише одну посаду керівника - редактор.

Згідно штатного розпису, який вводився в дію з 20 грудня 2017 року на підставі наказу №1-ОД від 20 грудня 2017 року, в ТОВ "Редакція газети "Перемога", в штаті адміністрації вказаного товариства передбачено одну посаду керівника - директор. Функції редактора в ТОВ "Редакція газети "Перемога" виконує директор.

Наказом Директора ТОВ "Редакція газети "Перемога" від 29 грудня 2017 року №4 позивача було "вивільнено" від обов`язків редактора оскільки такої посади не існувало та запропоновано вакантну посаду кореспондента. Даним наказом з позивачем фактично було припинено трудові відносини і даний наказ позивачем не оскаржувався.

Наказом директора ТОВ "Редакція газети "Перемога" від 29 грудня 2017 року № 5, в зв`язку з реорганізацією КП "Редакція газети "Перемога" шляхом перетворення у ТОВ "Редакція газети "Перемога" та відмовою позивача від запропонованої посади кореспондента, позивача було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Пунктом г статті 41 ЗУ «Про господарські товариства» (у редакції чинній на день прийняття рішення про призначення керівника ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю відноситься утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства.

Частиною третьою статті 64 ГК України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

ОСОБА_1 не було призначено на посаду керівника (редактора) КП «Редакція газети «Перемога» рішенням Попільнянської районної ради, так як і не було обрано рішенням загальних зборів учасників ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» на посаду керівника або редактора ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА».

ОСОБА_1 був призначений виконуючим обов`язки керівника КП «Редакція газети «Перемога» (редактора), правонаступником якого є ТОВ «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ ПЕРЕМОГА». Поняття «виконуючий обов`язки» відсутнє у Класифікаторі професій 003:2010 та не є посадою, а передбачає покладання обов`язків за посадою тимчасово відсутнього працівника, посаду керівника ТОВ «РЕДАЦІЯ ГАЗЕТИ «ПЕРЕМОГА» може зайняти особа, яку оберуть на загальних зборах учасники товариства.

Частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, суд враховує висновки Верховного Суду у справі № 751/1198/18 від 02.12.2020, відповідно до яких строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

При цьому, строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Судовим розглядом справи встановлено та не оспорюється позивачем ОСОБА_1 та вбачається зі змісту позовної заяви, що 29 грудня 2017 року директор ТОВ «Редакція газети «Перемога» видала накази, датовані 29.12.2017 №4 - «По особовому складу» і № 5 - «Про звільнення ОСОБА_1 », з яким ОСОБА_1 було ознайомлено у день їх видання. Того ж дня відповідач видав позивачу трудову книжку із записом про звільнення: «Звільнений у зв`язку із реорганізацією підприємства «Редакція газети «Перемога» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та провів з ним розрахунок.

Отже саме ця дата є початком перебігу строку звернення до суду за вирішенням цього трудового спору.

Крім того, позивачем не оспорюється, що після видання наказу про звільнення у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, ТОВ «Редакція газети «Перемога» проведено виплату всіх сум, що належать йому від товариства, що у свою чергу також свідчить про його обізнаність про звільнення з 29 грудня 2017 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду 20 жовтня 2020 року, майже через три роки з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, тобто з пропуском строку встановленого статтею 233 КЗпП України.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільної справи, встановлено, що уперше ОСОБА_1 звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом до ТОВ "Редакція газети "Перемога" про визнання незаконним наказ про звільнення - 29 січня 2018 року. Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року рішення Ружинського районного суду Житомирської області скасовано, визнано незаконним наказ № 5 від 29 грудня 2017 року ТОВ "Редакція газети "Перемога" про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України.

Під час розгляду судом справи Ружинським районним судом Житомирської області, ОСОБА_1 не пред`являв вимоги про скасування наказу про його звільнення та про його поновлення на роботі в ТОВ «Редакція газети «Перемога».

Як вбачається з вимог ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених нею вимог, а тому вихід за межі позовних вимог є порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України стягнення середнього заробітку відбувається лише в разі ухвалення рішення про поновлення на роботі і вимога про стягнення середнього заробітку є похідною від вимоги про поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 904/3405/19 у постанові від 29.06.2021 вказала, що при вирішенні питання поважності причин пропущення позивачем строку звернення до суду, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, необхідно виходити у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)). Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому, будь-якому випадку, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

При цьому, Верховний Суд визначає очевидним, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо, та не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно із частиною четвертою якої сплив позовної давності, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

Обраний позивачем спосіб захисту його прав, а саме, серед іншого, поновлення на роботі, та системне тлумачення норм частини першої статті 233 КЗпП України, дає підстави дійти висновку, що при зверненні до суду із цим позовом діє одномісячний строк з дня, коли ОСОБА_1 отримав копію наказу про звільнення, та враховуючи, що інша позовна вимога є похідною від поновлення на роботі, суд доходить висновку, що позивач пропустив передбачений статтею 233 КЗпП України і вагомих обставин, які б могли бути підставою для поновлення цього строку, позивач не навів, у зв`язку чим у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 19, 43, 129-1 Конституції України; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»; Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100; Законом України «Про оплату праці»; Законом України «Про судовий збір»; статтями 36, 40, 41, 44, 49-2, 116, 117, 232-233, 235, 240-1, 265 КЗпП України; статтями 15, 16 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Перемога» про скасування наказу, який визнаний незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко