Справа № 464/3961/20
пр.№ 2/464/419/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2021 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Бенцак А.О.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Ситника С.Р.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №464/3961/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаірального округу Ясінський Володимир Євгенович про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 . В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що після смерті її батька ОСОБА_4 , відкрилася спадщина. 21.08.2019 вона звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ясінського В.Є. з заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу №16 від 21.08.2019 року. На момент смерті її батько проживав з ОСОБА_3 20.01.2020 відповідачкою було подано до приватного нотаріуса Ясінського В.Є, заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . На підтвердження права на спадкування за законом ОСОБА_3 було додано до заяви рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25.11.2019року, яким було встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю з 1986 року без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті ОСОБА_4 . Відповідно до інформаційної довідки №217205596 від 21.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Право приватної власності на вищевказану квартиру зареєстровано 15.07.2016 року. Підставою для проведення державної реєстрації даного нерухомого майна була довідка ЖБК 177 №177 від 01.11.1996 року. В подальшому представником позивача подано до суду заяву про зміну підстав позову.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 05.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07.12.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, покликаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа - приватний нотаріус у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності, покликались на розсуд суду.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

Згідно ст. 368, 369 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З інформаційної довідки №217205596 від 21.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 .

Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 15 липня 2016 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ясінського Володимира Євгеновича з заявою про прийняття спадщини. Приватним нотаріусом Ясінським В.Є. було заведено спадкову справу №16 від 21.08.2019 року, реєстраційний запис в Спадковому реєстрі №64639471 від 21.08.2019 року.

20 січня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ясінського В.Є. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . На підтвердження права на спадкування за законом ОСОБА_3 було додано до заяви рішення Сихівського районного суду м.Львова від 25.11.2019р., яким було встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю з 1986 року без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Таким чином, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до статті 129 Конституції України основним засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно з частин першої, другої статті 14 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною першою статті 213 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 не був зацікавлений у сплаті пайових внесків за спірну квартиру з тієї причини, що у 1989 році за ним було закріплено квартиру АДРЕСА_3 , оскільки вказані обставини спростовуються рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25.11.2019р., яке має преюдиційне значення для вирішення даної справи, де встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю з 1986 року без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 до дня смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до Акту від 12.08.2019 мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_4 своїми підписами підтверджують те, що в квартирі №30 даного будинку проживав ОСОБА_4 з 1986 року до дня смерті вів спільне господарство із ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що починаючи з 1986 року і до моменту повної сплати пайового внеску за квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримували доходи, що доводить той факт, що квартира АДРЕСА_1 придбана внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 25.11.2019р., яким було встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю з 1986 року без реєстрації шлюбу набрало законної сили, є чинним та підлягає виконанню на всій території України.

Суд погоджується з покликанням позивача, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1264 ЦК України ). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України ).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У ч.3 ст.368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно, ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 2020 року за №468, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ясінський В.Є. на підставі статті 1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , 1950 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дочка ОСОБА_2 .

Отже, відповідачці належить Ѕ спірної квартири, в той же час вона є спадкоємцем четвертої черги, як член сім`ї, яка проживала зі спадкоємцем без реєстрації шлюбу з 1986 року, що підтверджується обставинами справи.

Позивачка є спадкоємицею першої черги, тому має право успадкувати Ѕ ідеальної частки квартири за АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_4 , тому позов підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 89, 258,259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1681, 60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.04.2021.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ясінський Володимир Євгенович, місцезнаходження: м. Львів, вул. Сихівська, 26/38.

Головуючий Б.Р. Мичка