Провадження №2/337/765/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.

за участю секретаря Сабліної А.А.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2021р. до суду надійшов позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, який мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з лютого 2001 року по 2015 рік. Від шлюбних стосунків вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утримання та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки у достатньому розмірі не надає, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 800,00 грн.

Ухвалою суду від 15.02.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання.

04.03.2021р. від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив, що з позовними вимогами не згоден, оскільки після припинення шлюбних відносин з позивачкою, їх неповнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до лютого 2019 року проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована до теперішнього часу. В подальшому донька стала мешкати з позивачкою, але він продовжував сплачувати комунальні послуги, у тому числі і ті, які нараховуються на доньку, як на особу, яка зареєстрована в квартирі, а також кошти у фонди школи, де навчається донька. Також він за спільною домовленістю з позивачкою, з лютого 2019 року щомісячно перераховував на банківську картку доньки грошові кошти на її утримання. Банківська картка оформлена на ім`я доньки, оскільки позивачка не має місця реєстрації, але має різноманітні борги, у зв`язку з чим, при відкритті банківських рахунків на її ім`я на будь-які грошові надходження відразу накладається арешт та кошти зараховуються на погашення боргу. Крім того, ним укладено договір страхування на випадок хвороби доньки. Також він відкрив на ім`я доньки депозитний рахунок, гроші з якого вона може отримати після досягнення повноліття. Зазначені кошти запланували з донькою заощадити на отримання нею освіти. Позивачка ніде не працює, при цьому отримувала кошти, які він перераховував на картку доньки та витрачала їх не за цільовим призначенням. Позивачка не надала жодного підтвердження понесених нею витрат на утримання доньки. На підставі викладеного просить у задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі.

30.03.2021р. від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про долучення додаткових доказів, в якій він зазначив, що з 04.03.2021р. неповнолітня донька сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити та додатково пояснила, що дійсно неповнолітня донька сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до лютого 2019 року проживала з відповідачем, потім стала мешкати разом з нею і на утримання доньки відповідач щомісячно перераховував на її банківську картку грошові кошти (2500 грн.), якими вона розпоряджалась. З 04.03.2021р. донька проживає разом з батьком - відповідачем по справі ОСОБА_2 , він повністю її утримує та займається її вихованням. При цьому вона вважає, що можливо в майбутньому донька знову вирішить мешкати разом з нею, тому доцільно стягнути з відповідача аліменти на її користь у заявленому розмірі до повноліття доньки.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, а також з тих підстав, що п`ятнадцятирічна донька сторін самостійно 04.03.2021р. визначалась, що буде мешкати разом з батьком - відповідачем у справі. З цього часу вони мешкають спільно в квартирі відповідача, він її самостійно повністю утримує та виховує, тому підстав для стягнення аліментів на її утримання на користь позивачки немає.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, які припинені у 2015 році.

Оскільки вказаний факт не заперечується сторонами, тому він, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, в даному випадку не підлягає доказуванню.

Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 08.08.2005 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

За вказаною адресою також зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 з 18.07.1991 року по теперішній час.

Судом також встановлено, що після припинення відносин сторін, до лютого 2019 року неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з батьком - відповідачем ОСОБА_2 , в подальшому стала проживала з матір`ю - позивачкою ОСОБА_4 , а з 04.03.2021р. знову проживає з батьком - відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться на його утриманні та вихованні.

Вказані обставини визнаються сторонами, а також підтверджуються актом від 29.03.2021р., який складений головою правління ОСББ «М.ЖУКОВА» за участю сусідів.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з лютого 2019 року на банківський рахунок, який відкритий на ім`я ОСОБА_5 , перераховував грошові кошти, в середньому в розмірі 2500 грн. щомісячно, що підтверджується наданими ним копіями квитанцій та виписок з АТ КБ «ПриватБанк» та визнається позивачкою.

Крім того, 02.03.2021р. відповідач ОСОБА_2 уклав з АТ КБ «ПриватБанк» депозитний договір, за умовами якого він відкрив в Банку депозитний рахунок для розміщення на ньому коштів та нарахування процентів, якими з 31.05.2023р. має право розпоряджатись ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з Електронним полісом добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби (індивідуальна частина) від 02.03.2021р., ОСОБА_2 уклав з АТ «Страхова компанія «Країна» договір страхування на випадок хвороби доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши викладені норми законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 .

Так, за змістом ст.181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина.

В даному випадку обставини справи однозначно свідчать, що неповнолітня донька сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла п`ятнадцяти років, з 04.03.2021р. за власним бажанням проживає разом із батьком - відповідачем ОСОБА_2 , перебуває на його вихованні та утриманні, тому підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки відсутні.

Припущення позивачки ОСОБА_4 про те, що в майбутньому неповнолітня донька сторін знову може змінити своє рішення та переїхати проживати до неї, тому наразі доцільно стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки, є безпідставними, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідні обставини на час вирішення справи відсутні.

В той же час слід зазначити, що позивачка не позбавлена права в майбутньому на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку зі зміною останньою місця мешкання, обрання місцем постійного проживання помешкання разом з позивачкою та ухилення відповідача від утримання доньки.

На підставі викладеного позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 СК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивачку.

Повний текст рішення складено 07.04.2021р.

Керуючись ст.141, 180-184 СК України, ст.15, 16, 29 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Сидорова