Справа №173/735/21
Провадження №2/173/515/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання і за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна ,-

ВСТАНОВИВ:

29.04.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про розірвання договору довічного утримання до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора.

19.05.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

20.05.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 02.08.2021 року.

29.06.2021 року від відповідача ОСОБА_2 , надійшла зустрічна позовна заява про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна до відповідача ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.07.2021 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду із первісною позовною заявою.

30.07.2021 року від відповідачів ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 , надійшли заяви про визнання позовних вимог за первісним і зустрічним позовом.

02.08.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 02.08.2021 року

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України.

Згідно заявлених позовних за первісною позовною заявою вимог позивач просить: розірвати договір довічного утримання, укладений 03.06.1995 року між нею, її померлим чоловіком, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з однієї сторони, та відповідачкою, з іншої сторони, посвідчений державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2- 1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95.

Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання, а саме:

-визнати за мною, нею право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-скасувати заборону на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 03.06.1995 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. і зареєстровану у реєстрі заборону відчуження за № 77/95.

В обґрунтування позовних вимог позивачка за первісною позовною заявою посилається на наступне : 03.06.1995 року між нею, її чоловіком, ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2-1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95.

У відповідності до п.1 договору вона з чоловіком передали у власність Відповідачу належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 946 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню. Зазначений жилий будинок належить їм на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363.

За умовами п. 4 договору Відповідач взяла на себе обов`язок: повністю та довічно утримувати їх, забезпечувати одягом, їжею, поміччю. Відповідач певний час виконувала свої обов`язки, але після смерті її чоловіка, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відповідач належним чином не виконує покладених на неї обов`язків, що й стало підставою звернення до суду.

Відповідачка звернулась із зустрічною позовною заявою згідно якої просить: визнати за нею право власності на Ѕ частину нерухомого майна, а саме, житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог за зустрічною позовною заявою посилається на наступне: 03.06.1995 року між її матір`ю ОСОБА_1 , її батьком, ОСОБА_3 , та нею був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2-1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95.

У відповідності до п.1 договору її батьки передали їй у власність належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 946 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню. Зазначений жилий будинок належить батькам на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363.

За умовами п. 4 договору вона взяла на себе обов`язок: повністю та довічно утримувати батьків, забезпечувати одягом, їжею, поміччю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько, ОСОБА_3 помер. Як зазначає Відповідач вона належним чином виконувала свої обов`язки до смерті свого батька. В зв`язку з цим вважає, що Ѕ частина спірного будинку має залишитися у її власності, що й стало підставою подання зустрічної позовної заяви.

В судове засідання позивач за первісною позовною заявою і відповідач за зустрічною позовною заявою не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримає. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою визнає.

Відповідач за первісною позовною заявою і позивач за зустрічною позовною заявою в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримує, позовні вимоги за первісною позовною заявою визнає частково.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Письмових пояснень суду не надала.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 03.06.1995 року між позивачкою ОСОБА_1 , її чоловіком, ОСОБА_3 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , з іншої був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2-1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95, що підтверджується копією договору довічного утримання.

У відповідності до п.1 договору ОСОБА_1 ,. і ОСОБА_3 , передали у власність ОСОБА_2 , належний їм на праві приватної власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 946 кв.м., яка вказана по фактичному користуванню. Зазначений жилий будинок належав їм на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363, що підтверджується копією договору .

Таким чином після укладення вищевказаного договору довічного утримання відповідач, ОСОБА_2 , набула права власності на будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

За умовами п. 4 укладеного договору довічного утримання, відповідач взяла на себе обов`язок: повністю та довічно утримувати батьків, забезпечувати одягом, їжею, поміччю.

Відповідно до ст. 744 ЦК України - За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно

Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України - У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Відповідно до ст. 751 ЦК України - Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Позивач, ОСОБА_1 , зазначає, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання спочатку виконувала належним чином, а згодом перестала їх виконувати, даний факт відповідачкою ОСОБА_2 ,. визнається. Тому суд вважає його встановленим. Відповідно до п.1.ч.1 ст. 755 ЦК України - Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. ОСОБА_1 , визнає, що відповідач, ОСОБА_2 , належним чином виконувала свої обов`язки до смерті свого батька. Даний факт підтверджується ще й тією обставиною, що за життя нині покійний ОСОБА_3 , не ставив питання щодо розірвання договору довічного утримання в зв`язку з його невиконанням набувачем. Таким чином суд вважає встановленим і той факт, що ОСОБА_2 , належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання відносно догляду свого батька, ОСОБА_3 . З чого суд приходить до висновку, що відсутні підстави для розірвання договору довічного утримання в частині житлового будинку, що належала покійному ОСОБА_3 .

Як встановлено з положень договору довічного утримання будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_1 ,І ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 27.12.1982 року, за реєстром № 2-1363. Тобто перебував у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_1 .

Оскільки відповідно до положень ч.1,2 ст. 60 СК України - Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України - У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно ч. 2 ст.370 ЦК України - У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 , у спільному сумісному майні, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є рівними та складають по Ѕ його частині.

Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісною позовною в частині розірвання договору довічного утримання підлягають частковому задоволенню, а саме договір довічного утримання підлягає розірванню в Ѕ частині домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачеві ОСОБА_1 , та в цій частині право власності на домоволодіння , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 підлягає визнанню за позивачем за первісною позовною заявою, ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.. 392 ЦК України - Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки, позивачка за зустрічною позовною заявою належним чином виконувала свої обов`язки за договором довічного утримання відносно відчужувача ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що право власності на іншу Ѕ частину зазначеного вище домоволодіння підлягає визнанню за ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України - У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Так як судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання та визнання за сторонами права спільної часткової власності на спірне домоволодіння, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування заборони на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 03.06.1995 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. і зареєстровану у реєстрі заборону відчуження за № 77/95 в зв`язку з відсутністю потреби у її подальшому існуванні..

Так як судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог за первісною позовною заявою та про задоволення позовних вимог за зустрічною позовною заявою , у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені сторонами судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 908 грн.. підлягають взємозарахуванню

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання задовольнити частково

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна - задовольнити

Розірвати договір довічного утримання, укладений 03.06.1995 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,. Зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з однієї сторони, та гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , з іншої сторони, посвідчений державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Зезуль Л.Я. і зареєстрований у реєстрі за № 2- 1971 та реєстрі заборон відчуження за № 77/95.

Застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що розташований на земельній ділянці розміром 946 кв.м., по фактичному користуванню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що розташований на земельній ділянці розміром 946 кв.м., по фактичному користуванню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати заборону на відчуження житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що розташований на земельній ділянці розміром 946 кв.м., по фактичному користуванню, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладену 03.06.1995 року державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Зезуль Л.Я. і зареєстровану у реєстрі заборону відчуження за № 77/95.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 908.00 грн.. взаємозарахувати між сторонами.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 02.08.2021 року

Суддя Петрюк Т.М

Направлене до ЄДРСР: 09.08.2021 року

Дата набрання законної сили: 02.09.2021 року