Провадження № 2/761/2084/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Колзаковій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

В травні 2020р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом (а.с. 1-5) до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просила суд:

- стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 4500,0 грн. щомісячно з дня пред`явлення позову і досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 12200,0 грн.;

- визначити місце проживання дитини сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з позивачкою.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Волошина В.О. від 04 червня 2020р., відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

21 січня 2021р. на адресу суду від третьої особи надійшов висновок Органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 29 грудня 2020р. № 101-9982/02 та Акт обстеження умов проживання позивачки за місцем її реєстрації від 03 вересня 2020р.

01 квітня 2021р. на адресу суду надійшла заява від відповідача, в якій він вимоги, в частині визначення місця проживання спільної дитини сторін разом з позивачкою визнає, та просить суд здійснювати розгляд справи у його відсутність.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2021р. закрито підготовче засідання ат призначено справу до розгляду по суті.

22 квітня 2021р. на адресу суду надійшла заява, в якій сторона позивача просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутність, та залишити позов без розгляду в частині вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2021р. позов залишено без розгляду в частині вимог про стягнення аліментів та додаткових витрат на підставі п. 5) ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, та перебуває на її утриманні, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, при цьому в досудовому порядку у сторін виник спір щодо визначення місця проживання спільної дитини сторін.

Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

В удове засідання сторони, представник третьої особи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку.

Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160 (ч.1), 161 (ч. 1) СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, і спільна дитина сторін проживає фактично разом з позивачкою, при цьому сторони визнали, що їх спільна дитина буде проживати разом з позивачкою.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 29 грудня 2020р. № 101-9982/02, наявні підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом з позивачкою, при цьому встановлено, що малолітня дитина сторін фактично проживає разом з матір`ю, а батько дитини не заперечує проти цього.

Судом встановлено, що за місцем своєї реєстрації та проживання, позивачкою створені належні умови для розвитку та проживання спільної дитини сторін.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

В силу положень ст. 263 ЦПК України, зазначеного принципу та правових позицій Верховного Суду, які були висловлені в постановах по справам № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018р., № 644/9094/16-ц від 06 вересня 2018р., № 402/428/16-ц від 17 жовтня 2018р., а також рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017р. (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому Верховний Суд, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, беручи до уваги інтереси дитини, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 420,4 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останній - 420,4 грн., згідно квитанції № 43259 від 16 травня 2020р.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 142, 258, 259, 263-266, 268, 354, 355, 430 ЦПК України; ст. 51 Конституції України; Конвенцією про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р.; Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р.; ст. ст. 141, 157, 159, 160, 161 СК України; ст. ст. 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 14) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору, в розмірі 50 відсотків сплаченого судового збору, в розмірі 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути ОСОБА_1 , 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 коп., згідно квитанції № 43259 від 16 травня 2020р.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 29 квітня 2021р.

Суддя: