Справа № 183/133/21
№ 2/183/1868/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про тлумачення змісту правочину,

за участю:

представника позивача В.П. Доманського,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в :

13 січня 2021 року до суду звернулося Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про тлумачення змісту правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12.09.2008 року між позивачем ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 131, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 358000 грн. зі сплатою 21,5 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 09.09.2018 року. Цільове використання на споживчі потреби під заставу нерухомого майна. Відповідно до п. 7.8. кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника. Відповідач не погоджується з тією обставиною, що строк позовної давності був збільшений на три роки, тобто складає 6 років, а тому цей пункт договору трактує по іншому та вважає, що строк позовної давності щодо вимог про повернення отриманої суми кредиту складає три роки. Тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом про тлумачення змісту укладеного правочину та посилаючись на вимоги ст.ст. 202, 213, 256, 257, 259, 626, 629 ЦК України просить суд розтлумачити зміст Кредитного договору від 12.09.2008 року № 131, а саме пункт 7.8 щодо строків позовної давності для грошових зобов`язань ОСОБА_1 щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пеня тощо, що передбачені умовами Кредитного договору від 12.09.2008 року № 131.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13 січня 2021 року, визначено головуючим суддею суддю Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороку О.В.

Ухвалою від 13 січня 2021 року суддею Сорока О.В. справу прийнято до розгляду та відкрите провадження. Постановлено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні та призначено її до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовну заяву та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав в повному обсязі та посилаючись на те, що кредитний договір від 12.09.2008 року № 131 був неодноразово предметом розгляду за позовами АТ «Ощадбанку», під час розгляду яких надано оцінку в тому числі і пункту договору, який просить розтлумачити позивач, а саме судами застосувався строк позовної давності за його заявою. Тому вважає позов надуманим, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача позовні вимог не визнав та, посилаючись на підстави, зазначені відповідачем а також на те, що підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами правочину щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього правочину або його частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст правочину або його частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити його намір. Тлумачення не створює, а лише роз`яснює існуючі умови правочину. Враховуючи, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, а тому тлумачення договору є можливе до початку виконання сторонами його умов. Враховуючи, що сторони почали виконувати умови договору ще у 2008 році, що також підтверджується доданими позивачем копіями рішень судів, то підстав для розгляду питання щодо тлумачення змісту правочину немає. З цих підстав представник відповідача просив у задоволенні позову, - відмовити.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності та достовірності, дійшов до наступних висновків.

12 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 131, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 358000 грн. зі сплатою 21,5 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 09 вересня 2018 року. Тобто, позивач зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит (а.с. 9-12).

Відповідно до п. 7.8. зазначеного кредитного договору, з приводу змісту якого звернувся позивач до суду, «Сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі але не виключено, щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), що передбачені умовами цього договору (а.с. 12).

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», а ПАТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України», в організаційно - правовій формі відкритого акціонерного товариства, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 502 від 06.04.2011 року та постанови Кабінету Міністрів України № 5568 від 05.06.2019 року.

У порушення умов Договору, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим банк 06 січня 2011 року звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту про стягнення з ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_3 , як поручителя, за договором поруки № 131/1 від 12 вересня 2008 року, заборгованості за кредитним договором № 131 від 12 вересня 2008 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1983/11 від 31 січня 2011 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 596735,84 грн., та судові витрати в розмірі 1820 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/7309/14 від 29 вересня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 108280,92 грн., у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо стягнення сум з ОСОБА_3 , як з поручителя за цими ж зобов`язаннями відмовлено, оскільки право на дострокове виконання зобов`язання банком використане 31 січня 2011 року, а претензія направлена ОСОБА_3 17 березня 2014 року з пропуском шестимісячного строку від дня використання права на дострокове погашення заборгованості.

Крім того, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/7914/15 від 07 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в її інтересах та в інтересах ОСОБА_7 , 2011 року народження, третя особа Виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації нерухомого майна, виселення з житлового приміщення. Підставою відмови у задоволенні позову зазначено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-1983/11 від 31 січня 2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 131 від 12.09.2008 року в сумі 596735,84 грн., та судові витрати в розмірі 1820 грн. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор (банк), відповідно до приписів ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, через пропуск строку позовної давності банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за рахунок іпотечного майна, яким забезпечено таке зобов`язання, стороною відповідача не надано жодного доказу існування майнових вимог поза строками такої давності, чи не врегульованих кредитних зобов`язань між сторонами. Доводи представника АТ «Державний ощадний банк України» про те, що банк має право звертатися за захистом свого порушеного права до суду в строк до 09 вересня 2018 року, відповідно до дії кредитного договору № 131 від 12 вересня 2008 року, суд відхилив, як таке, що суперечить приписам ч.2 ст.1050 ЦК України. Рішення суду оскаржувалося в апеляційному порядку та залишене в силі постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 липня 2021 року (що підтверджується відомості офіційного вебсайту «Судова влада»).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 131, відповідно до умов якого банк (Кредитор) надав відповідачу (Позичальнику) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 358000 грн. зі сплатою 21,5 відсотків річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 09 вересня 2018 року. Тобто, позивач зобов`язання за Договором виконав, надавши позичальнику кредит, позичальник своєчасно не повернув кредит, у зв`язку з чим позичальник неодноразово звертався з позовами, предметами яких, в тому числі, були питання застосування строку позовної давності до кредитних відносин між сторонами.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч. 1ст. 530 ЦК України).

Частиною 1ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно дост.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1ст.257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Статтею 213 ЦК України визначено, що тлумачення правочину може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом. Частинами третьою, четвертою зазначеної статті передбачено правила тлумачення правочину, які визначаються за таким принципом: при неможливості витлумачити положення договору шляхом використання вузького кола засобів залучаються нові критерії перевірки правильності того чи іншого трактування умов договору.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. Тлумачення не створює, а лише роз`яснює існуючі умови угоди.

Тобто в розумінні наведених приписів на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Тому тлумачення договору є можливе до початку виконання сторонами його умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВС від 25.07.2018 у справі № 317/39/17, від 14.02.2018 у справі № 925/106/17, від 05.02.2020 у справі № 910/15161/18.

В судовому засіданні встановлено, що сторони почали виконувати умови договору у 2008 році, що також підтверджується рішеннями судів, а тому підстав для задоволення позову немає.

Доводи відповідача про те, що предметом розгляду інших цивільних справ за позовом АТ «Ощадбанк» вже були посилання позивача на те, що строк позовної давності більший, ніж три роки, відхиляються судом, не заважаючи та те, що такі факти дійсно мають місце, оскільки самостійною підставою у відмові в задоволенні позову є те, що тлумачення правочину можливе до початку виконання сторонами його умов.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому витрати на оплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про тлумачення змісту правочину.

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», , місцезнаходження: м.Дніпро, пр.Гагаріна, 115;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В.Сорока.