ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/847/21 Справа № 204/1645/20 Головуючий у першій інстанції: Дубіжанська Т. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Лариса Анатоліївна, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, посилаючись на те, що відповідно до Договору купівлі - продажу від 14.06.1989 року, що посвідчено державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А. 14.06.1989 року за реєстровим № 2-2538 та зареєстровано у КП «ДМБТІ» ДМР під № 282 за реєстровим №37, заявник, ОСОБА_1 є власником 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Однак, у вищезазначеному Договорі прізвище заявника зазначено як ОСОБА_1 , ім`я та по батькові - ОСОБА_1 . На другій сторінці Договору (пункт 2) прізвище зазначено як ОСОБА_1 . В Акті ідеальних часток від 21.11.2000 року, що складено фахівцем КП «ДМБТІ» ДМР Барсуковою О.Д. прізвище зазначено як ОСОБА_1 , по батькові - ОСОБА_1 . Наведені помилки, що містяться у правовстановлюючих документах перешкоджають заявникові використовувати власність на свій власний розсуд, оскільки зазначені в них відомості не відповідають записам у свідоцтві про народження, паспорті та картці фізичної особи. Встановлення фактів належності заявникові правовстановлюючих документів, має на меті подальше їх використання для подальшого нотаріального оформлення правочинів стосовно належного заявнику нерухомого майна. Тому, уточнивши заявлені вимоги заявник просив, встановити факт належності ОСОБА_1 , правовстановлюючих документів а саме: Договору купівлі - продажу від 14.06.1989 року, що посвідчено держаним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А. та Акту ідеальних часток, складеного фахівцем КП «ДМБТІ» ДМР Барсуковою О.Д. від 21.11.2000 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених вимог в повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Лівани, Латвія та з 28 липня 1989 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 10 грудня 2003 року Красногвардійським РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с.4-7).

Як вбачається з договору купівлі - продажу від 14.06.1989, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , згідно п.1 договору ОСОБА_8 продав ОСОБА_1 54/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 від 14.06.1989 року.

Згідно п.2 договору, продаж вчинено за 14500,00 крб., гроші продавець ОСОБА_8 одержав від покупця ОСОБА_1 повністю до підписання цього договору.

Зазначений вище договір посвідчено держаним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А. 14.06.1989 року за реєстровим № 2-2538 та зареєстровано у КП «ДМБТІ» ДМР під № 282 за реєстровим №37 (а.с.12-14).

Відповідно до Акту ідеальних часток від 21.11.2000 року, що складено фахівцем КП «ДМБТІ» ДМР Барсуковою О.Д., було визначено частини домоволодіння АДРЕСА_1 , між співвласниками.

Згідно п.2 Акту, громадянину ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 14.06.1989, посвідченого 3-ю ДДНК за реєстром №2-2558, належить 54/100 частини домоволодіння (а.с. 9-10).

Пунктом 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно Інформаційного листа Нотаріальної палати України «щодо виправлення технічних помилок в текстах нотаріальних документів» від 02.09.2019 року з зазначено питання роз`яснено наступне.

Статтею 7 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок) та Правила ведення нотаріального діловодства (далі - Правила), затверджені відповідними наказами Міністерства юстиції України, що регламентують діяльність нотаріату, не містять визначення терміну "технічна помилка".

Однак, визначення терміну "технічна помилка" міститься у ряді нормативних актів. Найчастіше технічна помилка визначається як описка, друкарська, граматична, арифметична помилка при вчиненні тієї чи іншої дії в залежності від напрямку, який регулює відповідний акт. Такі норми містяться зокрема у Законах України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у Постановах КМУ № 881 та № 882 від 30.11.2016; № 916 від 07.12.2016; № 979 від 21.12.2016; № 599 від 14.04.2017 та інших.

За загальним правилом позасудовий спосіб виправлення помилок у документах відбувається шляхом звернення до органу, що видав документ. Такий орган може виправити помилку лише у тому разі, якщо в документах, на підставі яких він видавався, даної помилки не було, і помилка була допущена саме з вини органу, який видав документ (у разі виявлення орфографічних або технічних помилок).

У разі, якщо ж в документах на підставі яких видано документ також наявна помилка, виправлення такої помилки відбувається лише у судовому порядку.

Оскільки законодавство, яке регулює діяльність нотаріату, прямо не забороняє приймати у нотаріальне провадження документи, які мають належним чином застережені виправлення, можна зробити висновок, що у разі допущення орфографічної або технічної помилки при складанні документу нотаріус може виправити таку помилку та зробити відповідне застереження про це, засвідчивши виправлення своїм підписом та печаткою.

Пункт 6.12 Правил встановлює, що текст нотаріально оформлюваного документа (договору, заповіту, довіреності, заяви тощо) повинен бути викладений зрозуміло, чітко, грамотно, не повинен мати підчисток, з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому зазначено, що зміни чи доповнення до документу вносяться та оформлюються нотаріусом у порядку, встановленому законодавством, у разі якщо текст нотаріально оформлюваного документа викладено неграмотно, нечітко (незрозуміло).

Статтями 651-654 ЦК передбачені підстави та порядок внесення змін до договору. Зокрема зазначено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже необхідності (вимоги) виправлення технічної або орфографічної помилки, якщо не змінюються умови договору, шляхом укладання договору про внесення змін цивільне законодавство України не передбачає.

Між тим, пунктом 6.13 Правил встановлений порядок виправлення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо).

Керуючись статтею 8 ЦК України, при виправленні технічної або орфографічної помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії вбачається можливим застосувати аналогію закону та керуватися порядком, встановленим для виправлення помилки у документі, що не потребує підпису особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

Внести виправлення технічної або орфографічної помилки до тексту такого документа можна за заявою особи, заінтересованої у вчиненні нотаріальної дії, зареєстрованої у Журналі реєстрації вхідних документів.

У такому випадку виправлення технічної або орфографічної помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису та печатки на такому застереженні.

При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 (315) ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що заявником не надано доказів звернення до державного нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та відмови у внесенні виправлень до договору, - колегія погоджується з висновком місцевого суду щодо передчасного звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту в частині визнання належності заявнику договору купівлі-продажу від 14.06.1989.

Що стосується вимог заяви про встановлення факту належності Акту ідеальних часток, місцевий суд правильно встановив, що даний документ не є правовстановлюючим документом, в розумінні Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ від 22.02.2012 № 296/5, а тому питання щодо його належності певній особі не може бути предметом розгляду судом згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, в порядку окремого провадження. Крім того, заявником також не надано доказів відмови у внесенні відповідних виправлень до акту ідеальних часток.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді