Справа №333/7160/17
Провадження №2/333/1017/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О.,

представника позивача Лактіонова Р.В. ,

представника відповідача ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «А-МЕГА АВТО», юридична адреса місця знаходження: 04208, м. Київ, вул. В.Порика, буд. 17, фактично знаходиться за адресою: 03151, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 64

до відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, у розмірі 254 576,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «А-МЕГА АВТО» (надалі за текстом - ТОВ «А-МЕГА АВТО») з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 254576,91 грн., завданої під час виконання трудових обов`язків. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 знаходився в трудових відносинах з ТОВ «А-МЕГА АВТО» з 16.03.2015 р. по 30.09.2016 р. на посаді експедитора в м. Запоріжжя, а з 01.10.2016 р. по 24.10.2017 р. - на посаді менеджера зі збуту в м. Запоріжжі. 16.03.2015 р. між сторонами укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 19.09.2017 р. на складі в м. Запоріжжі, де матеріально відповідальною особою був відповідач була проведена чергова інвентаризація, за наслідками якої було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 275 435, 51 грн. Як пояснював позивач, ОСОБА_2 частково погасив існуючий борг в загальній сумі 20 858,60 грн. Решту суму боргу відповідачем не погашено. На підставі викладеного, позивач просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків у розмірі 254 576,91 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 р. позов ТОВ «А-МЕГА АВТО» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «А-МЕГА АВТО» матеріальну шкоду, завдану під час виконання трудових обов`язків в сумі 254 576,91 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 12.11.2019 р. заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 р. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 р. у справі № 333/7160/17 заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2018 р. та постанову Запорізького апеляційного суду від 12.11.2019 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2020 р. цивільну справу № 333/7160/17 призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечила повністю, вказувала, що договір про повну матеріальну відповідальність за посадою менеджера зі збуту відповідачем не переукладався. При цьому, наказ позивача від 18.09.2017 р. № 159, на підставі якого була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей не містить відомостей про підстави проведення такої інвентаризації. Крім того, акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 19.09.2017 р. б/н не містить періоду та строків, за який проводилась інвентаризація, а також не було проведено інвентаризацію під час звільнення комірника - 03.05.2017 р. Згідно з доводами відповідача, на момент проведення інвентаризації, останній не був матеріально-відповідальною особою, оскільки договір про повну матеріальну відповідальність укладено за іншою посадою, наказ про призначення відповідача матеріально відповідальною особою за збереження ТМЦ на складі відсутній. Також, звертає увагу на те, що у інвентаризаційному описі № АМА 00000267, станом на 19.09.2017 р. зазначено, що ТМЦ, які знаходяться на М/Хр. Запоріжжя на відповідальному зберіганні ОСОБА_3 . При цьому, відповідно до наказу від 03.05.2017 р. ОСОБА_3 був звільнений за власним бажанням. На момент проведення інвентаризації відповідач вже займав посаду менеджера зі збуту, яка не входить до Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими можуть укладатись письмові договору про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання. Також, жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем ТМЦ не надано. З огляду на викладене, враховуючи, що обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві, а позивач в ході розгляду цієї справи таких умов не довів, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «А-МЕГА АВТО» повністю. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

16.03.2015 р. на підставі наказу (розпорядження) керівника ТОВ «А-МЕГА АВТО» № АМА00000211 про прийняття на роботу ОСОБА_2 прийнятий на роботу до структурного підрозділу Регіон Запоріжжя ТОВ «А-МЕГА АВТО» на посаду експедитора.

16 березня 2015 року між ТОВ «А-МЕГА АВТО» та ОСОБА_2 , який перебував на посаді експедитора, укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого ОСОБА_2 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому ТОВ «А-МЕГА АВТО» матеріальних цінностей.

Пунктом 1.1.4. наведеного вище договору визначено, що працівник прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості, усіх переданих йому під звіт адміністрацією в установленому порядку, майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення чи використання в процесі виробництва, реалізації або для інших цілей, протягом усього строку дії цього договору.

Умовами п. 7 договору від 16.03.2016 р. визначено, що дія даного договору розповсюджується на весь час роботи працівника на посаді експедитора з ввіреними йому матеріальними цінностями підприємства.

Також, матеріали справи свідчать, що 16.03.2015 р. ОСОБА_2 був ознайомлений під підпис з Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «А-МЕГА АВТО», Інструкцією № 2 з проведення перевірок збереження активів ТОВ «А-МЕГА АВТО», Інструкцією № 3 про облік та щоденну звітність матеріально-відповідальних осіб (комірників) ТОВ «А-МЕГА АВТО»

Судом встановлено, що 01.10.2016 р. за заявою ОСОБА_2 від 31.07.2016 р. останнього переведено на посаду менеджера зі збуту, що вбачається з наказу (розпорядження) керівника ТОВ «А-МЕГА АВТО» від 30.09.2016 р. № АМА00000211.

Пунктом 1.5 Посадової інструкції менеджера зі збуту, з якою ОСОБА_2 був ознайомлений 01 жовтня 2016 року, встановлено, що менеджер зі збуту є матеріально-відповідальною особою, з якою укладається письмовий договір про повну матеріальну відповідальність.

Пунктами 4.1 та 4.6 вказаної вище інструкції передбачено обов`язок менеджера зі збуту здійснювати роздрібну та оптову торгівлю продукцією, а також всі необхідні дії з метою отримання прибутку і виконання планових показників, у разі необхідності приймати від клієнта грошові кошти за проданий товар.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу ТОВ «А-МЕГА АВТО» від 18 вересня 2017 року № 159, з яким під підпис був ознайомлений ОСОБА_2 , 19 вересня 2017 року було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей на складі м. Запоріжжя, вул. Східна, буд. 9 .

18.09.2017 р., за наслідками проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на складі м. Запоріжжя ТОВ «А-МЕГА АВТО» складено акт, який підписано ОСОБА_2 , як матеріально відповідальною особою.

З наведеного вище акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 18.09.2017 р. вбачається, що після проведення інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 275 435,51 грн. Також, зміст акту від 18.09.2017 р. містить посилання на розписку, якою ОСОБА_2 , як матеріально-відповідальна особа засвідчує, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові і прибуткові документи на ТМЦ і всі ТМЦ, що надійшли на відповідальність ОСОБА_2 , оприбутковані, а ті, що вибули, списані за видатковими документами.

Згідно з розписки від 19.09.2017 р. за підписом ОСОБА_2 (а.с. 12, т. 1), на початок проведення інвентаризації всі видаткові та прибуткові документи на товарно-матеріальні цінності здані до бухгалтерії і всі товарно-матеріальні цінності, що надійшли під відповідальність відповідача, оприбутковані, а ті, що вибули - списанні у видаток.

19.09.2017 р. ТОВ «А-МЕГА АВТО» складено інвентаризаційний опис за № АМА00000267, який підписаний ОСОБА_2 , як матеріально-відповідальною особою.

Із змісту наведеного вище інвентаризаційного опису слідує, що товарно-матеріальні цінності знаходяться на відповідальному зберіганні - ОСОБА_3

24.10.2017 р. на підставі наказу (розпорядження) керівника ТОВ «А-МЕГА АВТО» за № АМА00000211 припинено трудовий договір з ОСОБА_2 за його власним бажанням.

Листом за вих. від 23.11.2017 р., направленим на адресу відповідача - 24.11.2017 р., генеральний директор ТОВ «А-МЕГА АВТО» просить ОСОБА_2 погасити недостачу в сумі 254 579,91 грн. в строк до 01.12.2017 р.

Предметом позову у цій справі є відшкодування матеріальної шкоди в сумі 254 576,91 грн., завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 130 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України), працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

Згідно з пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (які досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України).

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 затверджено Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва (далі - Перелік).

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди.

Зазначений вище правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-16цс12, у зв`язку з чим, приймається судом до уваги при розгляді цієї справи.

Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства України, судом при розгляді цієї справи встановлено, що Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва не містить посади «менеджера зі збуту», як такої, з якою можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.

Також, судом прийнято до уваги, що позивачем, в обґрунтування заявлених вимог, доказів на підтвердження укладення договору про повну матеріальну відповідальність між ТОВ «А-МЕГА АВТО» та ОСОБА_2 саме на посаді менеджера зі збуту до матеріалів справи не надано.

Судом відхиляються, як необґрунтовані, доводи представника позивача про відсутність необхідності укладення договору про повну матеріальну відповідальність між ТОВ «А-МЕГА АВТО» та ОСОБА_2 саме на посаді менеджера зі збуту, оскільки такий договір був вже укладений з останнім на посаді експедитора.

Так, суд виходить з того, що наведеними вище умовами п. 7 договору від 16.03.2016 р. про повну матеріальну відповідальність сторони чітко обумовили строк дії цього договору, а саме: дія даного договору розповсюджується на весь час роботи працівника на посаді експедитора з ввіреними йому матеріальними цінностями підприємства.

Отже, з огляду на викладене, матеріалами справи встановлено, що дія договору від 16.03.2016 р. про повну матеріальну відповідальність між ТОВ «А-МЕГА АВТО» та ОСОБА_2 була припинена після переведення відповідача з посади експедитора на посаду менеджера зі збуту.

Також, суд вважає, що наявність положень в Посадовій інструкції менеджера зі збуту про те, що вказана посада відноситься до сфери застосування повної матеріальної відповідальності сама по собі не доводить факту укладення договору з таким працівником про повну матеріальну відповідальність.

За таких обставин, договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з відповідачем на посаді експедитора не може розповсюджуватись і на посаду менеджера зі збуту, яка відсутня в переліку посад і робіт, з якими можливе укладення договору про повну матеріальну відповідальність.

Крім того, при розгляді справи судом встановлено, жодних доказів на підтвердження того, що майно та інші цінності, нестача яких була встановлена, внаслідок проведеної 18.09.2017 р. інвентаризації, були одержані ОСОБА_2 під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами матеріали цієї справи не містять та позивачем не надано.

Розглядаючи справу по суті спору, суд виходить з того, що при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Отже, за змістом зазначених вище норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

З огляду на викладене, матеріали справи свідчать, що ТОВ «А-МЕГА АВТО» жодним чином не підтверджено наявними в матеріалах цієї справи доказами порушення ОСОБА_2 , покладених на нього трудових обов`язків, причинний зв`язок між виявленим порушенням і завданою шкодою, а також вину останнього у заподіянні шкоди.

Крім того, суд вважає, що позивачем в ході розгляду цієї справи не доведено, що доступ до товарно-матеріальних цінностей, зазначених в акті інвентаризації 18.09.2017 р., окрім ОСОБА_2 , інші особи не мали.

Так, судом прийнято до уваги, що інвентаризаційний опис від 19.09.2017 р. за № АМА00000267 містить посилання на ОСОБА_3 , як на особу, на відповідальному зберіганні якої перебували товарно-матеріальні цінності.

Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що ОСОБА_3 з 02.11.2015 р. працював у ТОВ «А-МЕГА АВТО» на посаді комірника та був звільнений - 03.05.2017 р. за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Жодного обґрунтування з приводу зазначення прізвища, ім`я, по-батькові - ОСОБА_3 в інвентаризаційному описі від 19.09.2017 р. за № АМА00000267, який був складений вже після звільнення останнього представником позивача в ході розгляду справи надано не було.

Також, суд визнає недоведеними твердження позивача про часткове погашення ОСОБА_2 суми завданої шкоди, а саме в розмірі 11 298,80 грн. та в сумі 9 559, 80 грн., оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного позивачем до матеріалів справи не надано.

На підставі викладених вище обставин, враховуючи, що у трудових спорах презумпція вини лежить саме на роботодавцеві та наявність винних дій працівника доводить саме позивач, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виникнення у ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування матеріальної шкоди в сумі 254 576,91 грн., завданої під час виконання своїх трудових обов`язків

У зв`язку з чим, у задоволенні позову судом відмовляється.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 20.08.2021 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова