Дата документу 29.03.2021 Справа № 310/4722/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 310/4722/19Головуючий у 1-й інстанції Кошева О.А. Повний текст складено 30.11.2020 року
Пр. № 22-ц/807/674/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Бердянське підприємство теплових мереж» (надалі - ПрАТ «БПТМ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачання

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ПрАТ «БПТМ» звернулось до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання у квартиру АДРЕСА_1 за період 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 8248,96 грн. та стягнути з відповідача на свою користь витрати на оплату судового збору у розмірі 1921,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кошеву О.А. (а.с. 35).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 38) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року (а.с. 170-171) позовну заяву ПрАТ «БПТМ» у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПрАТ «БПТМ» () заборгованість за надані послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року у розмірі 8248, 96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «БПТМ» судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 185-189) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 196).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі відкрито 14 січня 2021 року (а.с. 199), справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с.200).

Позивач ПрАТ «БПТМ» подало апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 203-209).

Відповідач ОСОБА_1 пожав апеляційному суду відповідь на відзив (а.с. 218-226).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Також, розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції у цій справі, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було вправильно становлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03.07.2015 р. (а.с.7) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8) відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка є вбудованим житловим приміщенням і система опалення цього приміщення є невід`ємною частиною системи опалення будинку, який має єдину систему централізованого теплопостачання, яка була закладена при проектуванні будинку як засіб теплопостачання, а тому теплова енергія на приміщення подається з початком опалювального сезону та підключення усього будинку.

Відповідно до договору №910 від 01.01.2009 р. про розподіл обов`язків і відповідальність за утримання та технічне обслуговування систем теплопостачання, постачання теплової енергії по даним мережам між позивачем та ОСББ «Азов» (схема розподілу мереж, копія а.с.9), позивач зобов`язався надавати послуги з теплопостачання у багатоповерхові будинки, які знаходяться на території обслуговування ОСББ «Азов», в тому числі АДРЕСА_2 .

Таким чином, послуга по вказаному багатоповерховому будинку надається, що підтверджується, в тому числі, журналом обліку відпуску теплової енергії на опалення для житлових будинків котельною №13 (яка в тому числі обслуговує буд. АДРЕСА_3 а.с. 10-25, 141167), інформацією щодо обсягів споживання теплової енергії, та її розподілу в буд. АДРЕСА_3 та актами про зняття показів за прибором обліку теплової енергії по АДРЕСА_3 між позивачем по справі та ОСМД «Азов» (а.с. 26-29, 98-121).

При цьому, судом першої інстанції також правильно було встановлено, що відповідач не в повному обсязі сплачує поточні нарахування, у зв`язку з чим з 01.01.2016 р. по 01.08.2018 р. виникла заборгованість у розмірі 8248,96 грн. (розрахунок а.с. 4)

Згідно із постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630, "Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п.п.5 п. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ст. 67 ЖК УРСР передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до частини першої статті 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

У відповідності до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов`язання, відповідно до ст.625 ЦК України.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи заперечень відповідача проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Щодо договірних відносин

Загальновідомою є інформація про те, що постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджено типову форму договору про надання послуг з централізованого опалення.

В заявлений позивачем у цій справі період стягнення заборгованості з відповідача за послугу з централізованого опалення з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року діяла редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 року.

Згідно із ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

На основі типової форми договору позивачем розроблено бланк договору про надання послуг з централізованого опалення, який укладається між ПрАТ «БПТМ» та всіма споживачами (населенням) міста Бердянськ з заповненням анкетних даних споживача, адреси, площі та ін. Тобто, даний договір є договором приєднання та однаковим для всіх.

Згідно із ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

П. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ встановлено обов`язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір та відповідно до п.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання послуг з централізованого теплопостачання, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Тобто позивач відповідно до норм ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ст. ст. 15, 21), Закону України «Про теплопостачання» (ст.19), як виконавець послуг з теплопостачання, повинен забезпечувати усіх споживачів послугою відповідної якості, навіть тих, з ким не укладений договір з тих чи інших підстав.

Система теплопостачання в багатоповерхових будинках організована таким чином, що неможливо не надавати послугу з централізованого опалення в окрему квартиру без фактичного від`єднання від мереж теплопостачальної організації усього багатоповерхового будинку.

Тому, суд першої інстанції правильно у цій справі визнав безпідставними посилання відповідача на відсутність договірних відносин сторін, оскільки споживання теплової енергії, нарахування заборгованості свідчать про наявність фактичних договірних правовідносин між позивачем та відповідачем.

Відносини між позивачем і відповідачем регулюються окрім договірних відносин, ще й низкою актів цивільного законодавства, зокрема: ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами; згідно із постановою КМУ №630 від 21.07.2005 р. «Правила надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» п.18 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. В вищенаведених документах та в чинному законодавстві відсутні положення, в яких було б вказано, що відсутність договірних відносин звільняють споживача від своїх обов`язків по відношенню до теплопостачальної організації за отримані їм послуги.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність договору не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати спожиту ним теплову енергію, оскільки у спірному періоді послуга відповідачу фактично надавалась, а обов`язок відповідача оплачувати спожиту ним теплову енергію ґрунтується безпосередньо на законі. Тобто між сторонами склались фактичні договірні відносини з приводу постачання теплової енергії.

Посилання відповідача про ненаправлення на його адресу рахунків не відповідає дійсності, оскільки всім споживачам міста Бердянськ на початку місяця, що йде за розрахунковим, роздруковуються та розносяться до поштових скринь (загальновідома інформація); при цьому, діюче законодавство не вимагає вручення квитанцій особисто кожному споживачу.

Крім того, п. 7.2 вищезазначеного договору № 910 про розподіл обов`язків і відповідальність за утримання та технічне обслуговування систем теплопостачання, постачання теплової енергії по даним мережам визначено, «даний договір укладений терміном з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року і вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну договору не надається заява в письмовому виді від однієї зі сторін про відмовлення від даного договору або його перегляд».

Оскільки характер взаємовідносин між позивачем та ОСББ «АЗОВ» не змінювався, укладений договір продовжував свою дію на кожний наступний рік (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та відповідачем суду не надані).

Окрім цього, в період з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року діяла редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 року. Відносини сторін регулюються діючою постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р.

Позивач надавав та надає відповідачу послугу з централізованого опалення, тому відповідач помилково вважав, що він є набувачем теплової енергії, як товарної продукції.

З урахуванням надання відповідачу послуги з централізованого опалення відсутні підстави застосування глави 83 ЦК України.

Щодо надання позивачем послуги з централізованого опалення

Як зазначалось позивачем у позові у цій справі та не заперечувалось відповідачем у цій справі: квартира є вбудованим житловим приміщенням і система опалення цього приміщення є невід`ємною частиною системи опалення будинку, який має єдину систему централізованого теплопостачання, яка була закладена при проектуванні будинку як засіб теплопостачання, а тому теплова енергія на приміщення подається з початком опалювального сезону та підключення усього будинку.

Послуги надавалися безперебійно та в повному об`ємі, що підтверджується витягом з журналу відпуску теплової енергії на котельній № 13 та актами готовності до опалювального сезону 2016р., 2017р., 2018р. (копії а.с. 141-167).

Квартира відповідача розташована в багатоквартирному будинку, який має єдину систему централізованого теплопостачання, яка була закладена при проектуванні будинку як засіб теплопостачання, а будь-яке втручання в дану систему без проекту призводить до аварійних ситуацій. Тому, відповідач зобов`язаний дотримуватися загальних правил відключення від мереж централізованого теплопостачання, які встановлені нормами діючого законодавства.

Крім того, постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року «Правила надання населенню послу з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» встановлено, що точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця з централізованого опалення споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири, а отже позивачем повною мірою здійснюється надання послуги.

Відповідно до договору № 910 від 01.01.2009р. про розподіл обов`язків і відповідальність за утримання та технічне обслуговування систем теплопостачання, постачання теплової енергії по даним мережам укладеного між позивачем та ОСББ «Азов» (а.с. 28-29), позивач зобов`язався надавати послуги з теплопостачання у багатоповерхові будинки, які знаходяться на території обслуговування ОСББ «Азов», в тому числі АДРЕСА_2 . Таким чином, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що послуга по вказаному багатоповерховому будинку надається. Вказані факти відповідачем у цій справі не заперечувались, доказів протилежного не надходило, доказів на неналежну якість таких послуг відповідач не надавав.

За весь період стягнення заборгованості не було жодного складеного акту - претензії про неналежне надання або ненадання послуг, який повинен складатися виконавцем послуг з визначенням причин згідно п. 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, (що затверджені постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 31.10.2007р. №1268).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі 6-96/с:

- «відповідач при відключенні повинен дотримуватися Порядку відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого опалення, затвердженим наказом МінЖКГ від 22.11.2005р. №4 (із змінами, внесеними наказом МінЖКГ від 06.11.2007р. №169, який набув чинності з 09.12.2007р.);

- відключення від мереж централізованого опалення можливо будинку в цілому, а не окремої квартири".

Згідно із правовим висновком Верховного Суду України від 23.03.2011р. №6-29738св10 та 13.04.2011р. №6-423св09:

- «самовільне відключення від мереж ЦО та ГВП забороняється; а відключення опальних приладів без дотримання встановленого для цього порядку не є підставою для звільнення від оплати фактично наданих, але не використаних послуг; крім того, допустимим доказом відключення від мереж централізованого опалення є акт про відключення, складений відповідно до порядку за присутності повноважних осіб та затверджений на засіданні комісії з розгляду питань щодо відключення від мереж теплопостачання».

Тому, акти (а.с. 49,55,58-59), які були складені з порушенням вищезазначеної процедури, не можуть бути належними доказами відключення централізованого опалення у квартирі відповідача.

Оскільки, згідно із ст.78 ч. 2 ЩІК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, зокрема, ненадання послуг може бути підтверджено згідно чинного законодавства тільки актом про відключення від мереж ЦО і ГВП.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що неможливість отримувати якісні послуги з централізованого опалення пов`язане саме з діями відповідача внаслідок неузгодженого переобладнання системи централізованого опалення, та порушення вимог п. 2, 8, ч. З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Таким чином, - відсутність акту про відключення, складеного відповідно до Порядку відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого опалення затверджено наказом МінЖКГ від 22.11.2005р. № 4, - відсутність актів-претензій про неналежне надання або ненадання послуг складений відповідно до п. 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, (що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630) не дають підстав для висновків, що відповідачу послуги позивачем не надавались.

Приписи щодо погодження відключення від мереж централізованого опалення також містяться і в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу від 17.05.05 № 76. П. 1.4.1 Правил встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. За визначеннями Правил, переобладнання - це улаштування в окремих квартирах багатоповерхових будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Відповідно до п. 1.4.4 цих Правил переобладнання та перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Згідно з п. 1.4.6. зазначених Правил, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання та перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, споживач зобов`язаний: своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

До теперішнього часу з боку відповідача на адресу позивача відповідного дозволу не надходило (належні, допустимі доказ и протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), тому у позивача не виникає підстав для припинення нарахувань за опалення в наслідок самовільного переобладнання.

Таким чином, самовільне зрізання елементів опалення (якщо таке і було), з порушенням визначеного для цього порядку відключення, споживачем своєї квартири від мережі централізованого теплопостачання не є підставою для звільнення його від оплати наданих послуг.

Крім того, позивач в апеляційному суді посилався в обґрунтування своєї позиції у цій справі також на судове рішення у справі № 6-47237св14 від 01.04.2015р. Вищого спеціалізованого суду України (а.с. 208-211), де стороною також було ПрАТ «БПТМ» за участю іншого відповідача, де мали місце аналогічні правовідносини та де суд зробив аналогічні висновки про те, що самовільне відключення квартири від централізованого опалення з порушенням встановленого порядку не звільняє від сплати заборгованості.

Тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, виходячи із наявних у цій справі матеріалів, позивач забезпечує вищезазначене помешкання послугою з централізованого опалення, а відповідачем не надано жодного допустимого доказу про неотримання послуг, наданих позивачем.

Щодо позовної давності

Суд першої інстанції правильно вважав, що позивач подав вищезазначений позов до відповідача у цій справі у межах строку позовної давності, а тому правильно стягнув з останнього на користь позивача усю суму вищезазначеної заборгованості.

Так як мають місце обставини, передбачені ст. 264 ЦК України (переривання перебігу позовної давності) у вигляді:

-звернення позивача до цього у вересні 2018 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, яка у тому числі включає період нарахування заборгованості відповідачу у цій справі (ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.10.2018 по справі № 310/7416/18, копія а.с. 5);

-оплати по особовому рахунку відповідача в період нарахування заборгованості у формі субсидії; оскільки, для призначення субсидії відповідачем було подано до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради заяви про призначення житлової субсидії, де відповідач самостійно визначив види житлово-комунальних послуг якими він користується, серед яких - централізоване опалення; відповідач, подаючи заяву про призначення житлової субсидії за адресою АДРЕСА_2 , визнав факт користування послугою з централізованого опалення та свій обов`язок з оплати отриманої послуги; доданою до позовної заяви інвентарною карткою по оплаті за надані послуги підтверджується надходження на особовий рахунок відповідача за адресою АДРЕСА_2 субсидії, а саме в березні 2017 року надійшли кошти у розмірі 1652,28 грн., в березні 2018 року у розмірі 890,44 грн. (а.с.4),

після яких перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За таких обставин, суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, і зокрема позивачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ПрАТ «БПТМ» будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 29.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.