Справа № 161/2354/21
Провадження № 2/161/1701/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Фурман Ю.В.

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

08.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування вказавши, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2020 року, з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 6000 грн. щомісячно. Разом з тим, на даний час у нього немає матеріальної можливості сплачувати аліменти у даному розмірі, оскільки з моменту їх присудження його матеріальне становище погіршилося. Зокрема, 01.12.2020 року він був змушений припинити займатися підприємницькою діяльністю у зв`язку із пандемією, спричиненою коранавірусною хворобою COVID-19. Наразі він перебуває на обліку по безробіттю. Крім того, на його утриманні перебувають непрацездатні батьки пенсіонери. Враховуючи наведене, просить суду зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі судового рішення від 05.03.2020 року та стягувати з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття.

22.02.2021 року відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначила, що доводи позивача щодо погіршення його матеріального становища є безпідставними, оскільки факт припинення підприємницької діяльності жодним чином не свідчать про відсутність у нього заробітку. Як їй відомо, ОСОБА_1 продовжує займатися перевезенням пасажирів у країни Європи та доставкою товарів з-за кордону. Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідача про наявність в нього на утриманні непрацездатних батьків, оскільки останні на час ухвалення судового рішення від 05.03.2020 року були пенсіонерами і ця обставину судом, при визначенні розміру аліментів була врахованою. При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували надання коштів на утримання батьків ОСОБА_1 надано не було. Враховуючи наведене, в задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, за час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у подружжя народилося двоє спільних дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-12).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2020 року із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 присуджені аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.01.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 6-9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З вищевикладеного слідує, що зменшення розміру аліментів можливе лише за умови доведеності наявності однієї з підстав, а саме: 1) погіршення матеріального стану платника аліментів чи поліпшення матеріального стану їх стягувача; 2) зміна сімейного стану платника аліментів; 3) погіршення здоров`я платника аліментів.

При цьому, наявність вищевказаних обставин повинно мати місце в проміжку часу із моменту визначення судовим рішенням розміру аліментів і по дату фактичного звернення до суду із позовною заявою про зменшення їх розміру.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на погіршення свого матеріального становища позивач посилається на припинення підприємницької діяльності, однак дана обставина жодним чином не може свідчити про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням від 05.03.2021 року розмірі.

Так, під час постановлення 05.03.2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів, судом було встановлено, що позивач є здоровим та працездатним, а його матеріальне становище надає йому можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

У свою чергу, жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_1 з моменту постановлення судового рішення від 05.03.2020 року змінилося, останнім в ході розгляду справи надано не було.

З цих же підстав, суд оцінює критично доводи позивача про наявності на його утриманні непрацездатних батьків пенсіонерів, оскільки будь-яких документів чи рішення суду, які підтверджують дану обставину матеріали справи не містять.

Таким чином, судом не вбачається наявності передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.03.2020 року.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (принцип 6).

Крім того, суд вважає, що стягнення аліментів у розмірі 3000 грн. на утримання двох неповнолітніх дітей, з урахування всіх обставин даної справи, буде явно недостатнім для їх належного матеріального забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 182, 192 СК України, керуючись ст.ст. 10, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05.04.2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук