29 березня 2021 року м.Суми
Справа №591/3398/20
Провадження № 22-ц/816/504/21
судді Сумського апеляційного суду Ткачук С.С. щодо постанови колегії суддів судової пала ти з розгляду цивільних справ Сумського апеляційного суду від 24 березня 2021 року за результатами перегляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 22 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -
Звернувшись до суду із позовом 05 червня 2020 року, ОСОБА_2 просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , що зареєстрований 20.09.2013 року. Свої вимоги мотивувала тим, що з 20.09.2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем, однак стосунки між ними не склалися, подружні стосунки припинені, вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть з початку 2020 року, сім`я повністю розпалася. Мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 вересня 2013 року Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 487.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з червня 2020 року ОСОБА_2 проживає однією сім`єю з ОСОБА_4 , який визнає себе біологічним батьком дочки позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Також суд зазначив, що при небажанні позивача вживати заходи для збереження сім`ї з ОСОБА_1 , надання терміну для примирення не дасть позитивного результату.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що 22.01.2021 року справа була розглянута без його участі, ухвалене рішення є передчасним, суперечить інтересам сторін та їх малолітніх дітей, суд зробив помилковий висновок про неможливість збереження їх шлюбу та недоцільність встановлення строку для примирення. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася їх друга дочка ОСОБА_5 , однак всупереч вимогам ч. 2 ст. 110 СК України, суд ухвалив рішення про розірвання їх шлюбу до досягнення дитиною одного року. Зазначає, що сама позивач пояснила суду першої інстанції про припинення спільного проживання з ним лише з середини червня 2020 року, а з оглянутої судом медичної документації про вагітність позивача встановлено, що вона настала у березні 2020 року, а це свідчить про походження зачатої дитини від їх шлюбу.

Постановою Сумського апеляційного суду від 24.03.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22.01.2021 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу закрито. Вирішено питання судових витрат.

Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач на час пред`явлення позову про розірвання шлюбу перебувала у стані вагітності, а дитина на час ухвалення рішення судом першої інстанції дитина сторін не досягла одного року.

Проте, з висновком колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Сумського апеляційного суду не можна погодитись, оскільки вони прийняті без дотримання норм матеріального права і з порушенням норм процесуального права зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2013 року Зарічним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 487, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с. 5).

У свідоцтва про народження доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком вказано відповідача ОСОБА_6 (а.с. 6, 76).

Згідно з паспортними даними та довідкою Міського єдиного інформаційно-розрахункового центру ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_7 зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с. 4, 7).

Відповідач ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Ухвалою суду першої інстанції від 16.06.2020р. відкрито провадження у справі і її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Отже, на час відкриття провадження у суду не було даних про вагітність позивача.

Під час проведення підготовчого засідання судом першої інстанції від представника відповідача - адвоката Конорєва В.О. була подана заява про перебування позивача ОСОБА_2 у стані вагітності та перебування на відповідному обліку в спеціалізованому медичному закладі - пологовий будинок № 1 м. Суми, з якого просив витребувати відповідні докази (а.с. 36).

У подальшому, в поданих суду заявах від 13.10.2020 року, від 10.12.2020 року, від 19.01.2021 року, він також вказував про факт вагітності позивача та наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 110 СК України (а.с. 57, 58, 65, 74).

Факт перебування у стані вагітності ОСОБА_2 на час пред`явлення позову про розірвання шлюбу підтверджується протоколом УЗ-скринінгу вагітної від 23.06.2020 року (а.с. 40).

Для з`ясування вказаних обставин, які мають суттєве значення для справи, було відкладене проведення підготовчого засідання до 22.09.2020р.

22.09.2020 до суду представником позивача надано протокол УЗ щодо вагітності ОСОБА_8 та нотаріально засвідчена спільна заява ОСОБА_4 і ОСОБА_8 про визнання ОСОБА_4 себе батьком дитини, яка буде народжена ОСОБА_8 (а.с. 41)

Ухвалою суду першої інстанції від 23.09.2020 було закінчено підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_9 , але у свідоцтві про народження якої у графі «батько» записаний відповідач - ОСОБА_1 (а.с. 75).

Згідно частини 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини 4 ст. 185 цього Кодексу заява повертається у випадках, коли подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини.

Посилання апеляційного суду на ч. 1 ст. 126 СК України, як на підставу неналежності заяви про визнання батьківства ОСОБА_4 , як доказу, є хибним, оскільки вказана норма закону стосується визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

В такому випадку, у разі звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в порядку ч. 1 ст. 126 СК України, органом державної реєстрації актів цивільного стану було відмовлено б у задоволенні такої заяви, так як за частиною першою статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Враховуючи, що під час відкриття провадження у справі даних про вагітність позивача у суду не було, але під час проведення підготовчого засідання судом першої інстанції було з`ясовано, що у період вагітності ОСОБА_8 визнано батьківство зачатої дитини іншою особою ОСОБА_4 і цей факт доведено належним доказом, вважаю, що місцевий суд, враховуючи вимоги частини 3 ст. 110 СК, на законних підставах продовжив розгляд справи і вирішив питання по суті ухвалив рішення.

Скасувавши оскаржене судове рішення і закривав провадження у справі, колегія суддів посилалася на приписи пункт 9 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де у абзаці 3 чітко визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнано іншою особою.

На підставі викладеного прийняте рішення суд першої інстанції по суті позовних вимог підлягало перевірці апеляційним судом в межах доводів апеляційної скарги з урахуванням норм ст.ст. 367, 375-376 ЦПК України, а саме щодо його законності і обґрунтованості, правильності застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального під час дослідження доказів та його ухваленні.

Доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом норм процесуального права під час вирішення питання відкриття не заслуговують уваги. Питання дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України були предметом з`ясування в суді першої інстанції, правомірність пред`явлення позову під час разі вагітності позивача підтверджена надходженням до суду нотаріально посвідченої спільної заяви про визнання батьківства до народження дитини і це доводить про не порушення судом ч. 3 ст. 110 СК.

Крім того, перелік порушень процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення суду чітко визначені у ч.3 ст. 376 ЦПК України, який є вичерпним.

Відповідно до ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Але такий висновок апеляційного суду суперечить приписам ч. 1 ст. 19 цього Кодексу, а саме суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, справи щодо вирішення сімейних правовідносин є предметом юрисдикції цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд повинен був переглянути справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, що відповідало б положенням статті 367 ЦПК України та завданням цивільного судочинства - справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів учасників справи.

Суддя Сумського апеляційного суду С.С. Ткачук