ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/251/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Боднар Р.В.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Поморянського В.С., представника відповідача ГУНП в Тернопільській області Кобилянської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/12627/20 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст якого складений 03 грудня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року його притягнуто до відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, постановою інспектора СРПП №2 Бучацького відділення поліції Теребовлянського відділу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 17 серпня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року та Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №345024 від 17 серпня 2019 року, якою накладено на позивача адміністративне стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вказує, що відповідач є його кривдником, який неодноразово вчинив щодо нього протиправну поведінку (прийняв щодо нього протиправні рішення, а також вчинив щодо нього протиправні дії щоб прийняти ці протиправні рішення), а тому вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в в розмірі 100 000,00 грн., а також стягнення судових витрат в розмірі 19000,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим і незаконним, суперечить засадам міжгалузевого принципу верховенства права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зовсім немає належної мотивованої оцінки аргументів про захист ділової репутації не від поширеної неправдивої та брехливої інформації про нього, чи наклепу, а від вчинення щодо нього образливих, принизливих, протиправних дій працівниками ГУНП в Тернопільській області під час складання протиправного протоколу про адміністративне правопорушення та незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності, а також вчиненням відносно останнього неправомірних дій. Своїм рішенням суд першої інстанції фактично виступив на стороні відповідача і грубо порушив захистив його, оскільки за очевидних порушень законодавства та недоліків в роботі, в порушення вимог ст.262 ЦПК України суд не постановив окремої ухвали та не направив її державним органам та посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом порушення і запобігти їх рецидиву. Вказує, що суд встановив факт протиправності відповідача, наявність шкоди та причинний зв`язок між фактом протиправності (порушенням його особистих немайнових прав) і фактично вимушеними витратами, які він змушений був понести для захисту його від цієї протиправності. Вважає, що присуджений розмір відшкодування моральної шкоди 3 000 гривень є зовсім необґрунтованим. Таке рішення є явно та цілком несправедливе, яке не відповідає галузевим принципам розумності виваженості, та не є сатисфакцією по даній справі.

Від Головного управління Національної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю, посилаючись на те, що з даним рішенням не згідні, вважають, що воно винесене всупереч вимог матеріального права та фактичних обставин справи, та підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, всупереч об`єктивним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області зазначило, що зі змісту рішень судів, які ухвалені у межах адміністративних проваджень, не вбачається встановлення факту вчинення відповідачем ГУНП в Тернопільській області та будь-якими іншими особами неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності їх вини. Позивач не надав, а суд не здобув доказів того, що позивачу завдано моральної шкоди працівниками поліції, а також доказів того, що дії поліцейських були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них службових обов`язків. Позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, порушення ділової репутації, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди, а у рішенні суду не вказано, з яких міркувань вирішено відшкодувати позивачу моральну шкоду в сумі 3 тисячі гривень. Сам факт наявності рішення суду, яким закрито провадження в адміністративній справі за ч.1 ст.130 КУпАП та скасовано постанову за ч.2 ст.126 КУпАП не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування. На дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди та чіткого розрахунку суми відшкодування. Звертають увагу на те, що в рамках розгляду адміністративних справ за ч.2 ст.126 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП судами не встановлено жодного факту протиправної чи незаконної дії чи бездіяльності зі сторони поліцейського у відношенні особи позивача. У випадку ж наявності такої дії чи бездіяльності судом було б ініційовано передачу відповідних матеріалів до органів ДБР, прокуратури чи інших компетентних органів для проведення подальшого розслідування по факту. З наведеного випливає, що зі сторони органу поліції відсутні будь-які протиправні дії. Крім того, судом при ухваленні спірного рішення не враховано, що жодного рішення, яке б вступило в законну силу, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності немає.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Поморянський В.С. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області не визнали, вважаючи її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення.

У судовому засіданні представник ГУНП в Тернопільській області Кобилянська О.В. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній, а апеляційної скарги ОСОБА_1 не визнала, вважаючи її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №881.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Дане рішення було звернуто до виконання, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №60389227 від 23 жовтня 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 1 020 гривень штрафу в дохід держави (а.с. 54).

Проте, постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КупАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 5-6).

Крім цього, постановою інспектора СРПП №2 Бучацького відділення поліції Теребовлянського відділу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 17 серпня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року, яке змінене Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено.

Скасовано постанову серії ДП 18 №345024, винесену 17 серпня 2019 року, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 7-10).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахував обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів відповідно до положень статті 82 ЦПК України враховує, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 листопада 2019 року, рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2020 року, які набрали законної сили, встановлено незаконність дій патрульної поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч.2 ст.126 КупАП.

У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Тому не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність будь-яких доказів протиправності діянь працівників поліції.

Отже, встановивши те, що ОСОБА_1 був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності внаслідок незаконних дій працівників патрульної поліції, у зв`язку з чим був вимушений тривалий час доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху, тому, колегія суддів вважає, що є правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Дані висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 26 серпня 2020 року у справі №544/964/18 (провадження №61-9124св19).

На обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що переживав неприємні емоції у зв`язку з неправомірним притягненням його до адміністративної відповідальності. Пригнічений стан тривав довгий період часу до завершення судового розгляду справи. Це досить негативно відобразилось у його повсякденному житті, взаємовідносинах з його рідними, на його звичному ритмі життя - через хвилювання та нервування у зв`язку із несправедливим притягненням до адміністративної відповідальності у нього порушився сон.

Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, оскільки він не суперечить засадам розумності, виваженості, справедливості та співмірності.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності в мотивувальній частині оскаржуваного рішення мотивованої оцінки аргументів про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки суд першої інстанції розглядав справу в межах позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 січня 2021 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційної скарги ОСОБА_1 віднести на рахунок держави.

Судові витрати за розгляд в апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області покласти на них в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 листопада 2020 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційної скарги ОСОБА_1 віднести на рахунок держави.

Судові витрати за розгляд в апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області покласти на них в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді