РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року

м. Рівне

Справа № 562/2870/20

Провадження № 22-ц/4815/689/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Будеразька сільська рада Здолбунівського району Рівненської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2021 року (ухвалене у складі судді Кушніра О.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно.

У позовній заяві просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 2,17 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області та належала померлій ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії РВ №0073476, а також на земельну частку (пай) площею 2,17 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області та належала померлому ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії РВ №0073475. Дану вимогу обґрунтовує тим, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно вона, як спадкоємець, не може у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту прав спадкоємців, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) за відсутності державних актів, є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, а не права власності. Доказів відмови нотаріуса в оформленні позивачу права на спадщину на належні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельні частки (пай) суду не надано.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив їх, а тому рішення є незаконним, необґрунтованим.

Наголошує, що спадкодавцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (спадкоємцем яких вона являється) за життя належало право на земельну частку (пай) в розмірі 2,17 умовних кадастрових гектари загальною вартістю 54243,93 грн. по КСП "Промінь" Будеразької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, кожному. їх право на земельну частку (пай) підтверджене Сертифікатами на право на земельну частку (пай) серії РВ №0073476 та серії РВ №0073475. Також довідкою підтверджено, що взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) державні акти на право власності на землю не видавалися, кадастрові номери цим ділянкам не присвоювалися, що в свою чергу свідчить що сертифікати є належним доказом про право власності на земельну частку (пай) і є складовою спадкової маси.

Вважає, що у суду першої інстанції були всі правові підстави для задоволення позову.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. ОСОБА_1 просить розглянути спрау без її участі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із спадкуванням права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства "Промінь".

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Зі статті 1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України від 05 червня 2003 року №899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (у редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

З повідомлення Здолбунівського районного відділу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 24 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0073475 по КСП "Промінь" Будеразької сільської ради (обліковий запис в Книзі реєстрації №1996), площею 2,17 умовних кадастрових гектара, загальною вартістю 54243,93 грн., а ОСОБА_2 видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0073476 по КСП "Промінь" Будеразької сільської ради (обліковий запис в Книзі реєстрації №1997), площею 2,17 умовних кадастрових гектара, загальною вартістю 54243,93 грн., взамін яких державні акти на право власності на землю не видавалися, кадастрові номери не присвоювалися.

Разом з цим, належних та допустимих, у розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, доказів, які б свідчили ким, коли та на підставі яких рішень видавалися ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , сертифікати на право на земельну частку (пай), перебування останніх у членах КСП "Промінь" на час паювання; включення до списку та одержання вказаним колективним сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, позивачем не надано, що унеможливлює суд оцінити такі відомості на їх достовірність та достатність.

Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

З роз`яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) за відсутності державних актів є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а не права власності.

При цьому, позивачем не надано доказів звернення та відмови нотаріуса в оформленні їй права на спадщину на належні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельні частки (пай).

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені у апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.