КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/6001/20 Головуючий у суді І інстанції Коренюк А.М.
Провадження № 22-ц/824/4248/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 4 січня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , діючої у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання права на користування житловим приміщенням шляхом вселення,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права на користування житловим приміщенням (квартирою) шляхом вселення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача - ОСОБА_4 позовну заяву залишено без розгляду.

21 жовтня 2020 року представник відповідача - ОСОБА_5 направив до суду першої інстанції заяву про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом вказаної справи, в якій просив поновити строк для подання цієї заяви та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.

На обґрунтування заяви зазначив, що у відзиві на позовну заяву було наведено розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які відповідач фактично поніс у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, і надано докази сплати 29 травня 2020 року Адвокатському бюро «Кравець» коштів за наданні послуги (виконані роботи) відповідно до умов договору про надання правничої (адвокатської) допомоги та додаткової угоди до нього. Посилаючись на те, що фактичний розмір понесених судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката склав 35 000,00 грн, а про залишення позовної заяви без розгляду він дізнався лише 14 жовтня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, заявник просив поновити строк для подання заяви та провести компенсацію здійснених витрат з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 4 січня 2021 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду із заявою про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом вказаної цивільної справи.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи № 753/6001/20 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зважаючи на предмет пред`явленого у даній справі позову і наслідки його розгляду судом, підстав вважати, що позивачем було висунуто до відповідача позовні вимоги внаслідок її необґрунтованих дій немає. Саме по собі звернення з позовом до суду та його подальше залишення без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбаченим процесуальним законом. При цьому спір між сторонами виник з приводу визнання права на користування житловим приміщенням шляхом вселення, очевидно позивач вважала, що внаслідок неправильних (неправомірних) дій відповідача відбулось порушення її прав та прав малолітньої дитини, що в силу положення цивільного процесуального законодавства з урахуванням предмету спору не дає достатніх підстав для здійснення відповідачу компенсації понесених судових витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі на вищевказану ухвалу суду представник відповідача - адвокат Кравець Д.В. просить її скасувати з мотивів порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, і прийняти постанову про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що у даній справі позов було пред`явлено безпідставно, позивач мала на меті ущемлення прав та інтересів відповідача, що виявлялось в її умисних діях, а саме: на момент подання позовної заяви позивач знала, що вона перестала бути членом сім`ї відповідача у зв`язку з розірванням шлюбу й відповідно втратила право на проживання та користування належною йому квартирою. Крім того, позивач не була власником спірної квартири, не зареєстрована у ній, добровільно залишила це житлове приміщення після фактичного припинення шлюбних відносин, а тому, звернувшись до суду з вказаним позовом, фактично створила штучний спір. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, свідчать про безпідставність позову, необґрунтованість дій позивача, які виразились в поданні штучного та необгрунтованого позову, а суд першої на ці обставини уваги не звернув та незаконно відмовив у задоволенні заяви про компенсацію понесених відповідачем судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відзив третьої особи на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що у квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права на користування житловим приміщенням (квартирою) шляхом вселення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (а.с. 45, 46, т. 1).

Заперечуючи проти пред`явленого позову, представник відповідача - адвокат Кравець Д.М. у червні 2020 року направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у в зв`язку з розглядом справи на даний час становить 35 000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу). Остаточний розмір судових витрат буде визначений по закінченню розгляду справи у встановленому процесуальним законом порядку (а.с. 71-80, т. 1).

На підтвердження своїх вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, представником відповідача до відзиву додано належним чином засвідчені копії письмових документів, які стосувалися їх з відповідачем договірних відносин, обсягу і переліку виконаних робіт (наданих послуг), їх оплати, повноважень адвоката та правового статусу адвокатського бюро (а.с. 107-117, т. 1).

16 вересня 2020 року представник позивача - адвокат Кравченко О.П. подала до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що сторони в добровільному порядку вирішили даний спір, зокрема, відповідач погодився забезпечити спільну дитину житлом, визначити місце проживання і реєстрації доньки за місцем фактичного проживання матері та відмовитися від вимог про стягнення судових витрат (а.с. 211, 212, т. 1).

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року за клопотанням представника позивача позовну заяву залишено без розгляду (а.с. 214, т. 1).

Наразі відповідачем на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України ставиться питання про компенсацію позивачем здійснених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 грн, пов`язаних з розглядом вказаної цивільної справи в суді першої інстанції.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом

у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України закріплено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частина шоста статті 142 ЦПК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

При цьому звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189св18).

Із матеріалів справи вбачається, що заява представника відповідача - ОСОБА_5 про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи № 753/6001/20 за позовом ОСОБА_2 у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права на користування житловим приміщенням (квартирою) шляхом вселеннявзагалі не містила доводів, які саме дії позивача є необґрунтованими (а.с. 1, 2, т. 2).

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у компенсації витрат на правову допомогу здійснених ОСОБА_1 є правильним і таким, що не відповідає вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, проаналізувавши процесуальні дії сторони позивача у цій справі та предмет позову, районний суд зробив вірний висновок, що посилання на необґрунтованість дій позивача є безпідставними.

Колегія суддів виходить із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України та зазначає, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Проте, звернення з позовом до суду чи його подальше залишення без розгляду на підставі відповідної заяви позивача не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом. Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Разом з цим, суд першої інстанції встановив, що спір між сторонами виник з приводу визнання права позивача та її малолітньої дитини на користування житловим приміщенням шляхом вселення, очевидно позивач вважала, що внаслідок неправильних (неправомірних) дій відповідача відбулось порушення її прав та прав малолітньої дитини, що в силу положення цивільного процесуального законодавства з урахуванням предмету спору не дає достатніх підстав для здійснення відповідачу компенсації понесених судових витрат на правову допомогу.

Процесуальні дії позивача, спрямовані на захист її порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а також прав та інтересів малолітньої дитини, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Також судом не було визнано позов ОСОБА_2 завідомо безпідставним відповідно до положень статті 44 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, стороною відповідача не наведено обставин та не надано на їх підтвердження доказів, які б дали змогу зробити висновок про необґрунтованість дій позивача у справі, що зумовили понесення відповідачем заявлених до стягнення витрат, і вказане виключає можливість для задоволення заяви про їх компенсацію із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Схожі за своїм змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі 741/1681/17, від 2 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц та у справі № 644/7976/18.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив правову природу питання щодо стягнення судових витрат у справі, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги є власними тлумаченнями представником відповідача спірних правовідносин, вони в більшій мірі стосуються правовідносин сторін, які повинні розглядатися в контексті вирішення спору по суті позовних вимог, не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтями 376, 379 ЦПК України, як підстави для скасування ухвали суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про компенсацію здійснених витрат у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального і процесуального законодавства та обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 4 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: К.П. Приходько

Д.О. Таргоній