Провадження № 22-ц/802/459/21 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. Позов обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2017 вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. З часу призначення аліментів значно змінився стан здоров`я дитини в сторону погіршення, яка знаходиться на обліку в обласній дитячій лікарні з приводу захворювання: епілепсія. Крім того, син страждає на ряд алергічних захворювань, а також періодично має тяжке захворювання пневмонію. Зазначає, що у зв`язку із незадовільним станом здоров`я дитини вона змушена постійно здійснювати за ним догляд, бути присутньою при проходженні дитиною чергового лікування, що позбавляє її можливості влаштуватись на роботу. Відповідач працює, його доходи носять мінливий характер, однак є достатніми для надання більшої допомоги на утримання та лікування сина. Просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року вирішено позов задовольнити частково. Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2017 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000,00 грн (три тисячі гривень) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набранням рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що судом не враховано, що його доходи є нестабільними, що він надає постійну матеріальну допомогу на утримання сина, а тому вважає, що рішення суду слід змінити, стягнувши з нього 2000 грн аліментів щомісячно.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи відповідача не відповідають дійсності, тим більше, що на підтвердження викладених ним обставин не надано будь-яких доказів, суд постановив законне та обґрунтоване рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що сума аліментів, яка стягується на утримання неповнолітнього сина на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2017, є недостатньою для належного забезпечення його потреб. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, а тому заявлені вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів підлягають до задоволення частково, збільшивши їх розмір до 3000 грн на місяць.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2017 вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що розмір аліментів, який на даний час стягується з відповідача на утримання дитини, є недостатнім для належного матеріального забезпечення сина, враховуючи, що погіршився його стан здоров`я.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зазначені норма закону, суд виходив з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку, тобто забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Як убачається із матеріалів справи, зокрема, виписок з медичних карток, консультаційних висновків спеціалістів, неповнолітній ОСОБА_4 після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів від 15.08.2017, має ряд захворювань та перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (а.с. 6-15), з чого убачається, що стан здоров`я дитини погіршився.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з моменту ухвалення вищезазначеного рішення у позивача суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при визначенні такого розміру аліментів, зокрема, що позивач безробітна і не отримує доходів, достатніх для забезпечення належного утримання дитини, який хворіє і на його лікування потрібні значні кошти. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом і значно збільшений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, істотні зміни у житті внаслідок погіршення стану здоров`я дитини, суд збільшив розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача, до 3000,00 грн щомісячно і будь-яких обставин, які б спростували висновки суду, відповідачем не наведено та не надано відповідних доказів.

Виходячи зі встановлених на підставі поданих сторонами доказів фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про збільшення розміру аліментів.

Відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Підстав для зміни рішення немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2021 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді