Провадження № 2/127/56/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря судового засідання Волхової М.А.,

прокурора Гупяк О.В.,

представника відповідача КП «ВООБТІ» - Березюк С.Я.,

представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 адвоката Грабік О.А.,

третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника прокурора Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_6 , Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», Вінницької міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , про визнання права власності припиненим, визнання дій незаконними, скасування записів про реєстрацію права власності, скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та договору дарування, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Вінницької області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 17.08.2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , КП «ВООБТІ», Вінницької міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання права власності припиненим, визнання дій незаконними, скасування записів про реєстрацію права власності, скасування рішення міської ради, визнання недійсними державного акту на право власності на землю та договору дарування, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Позов мотивовано тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів «Про відведення земельної ділянки Державному проектному інституту під будівництво 9 ти поверхового 178 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 » від 23.04.1981 року № 286, із змінами, внесеними рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів «Про доповнення та часткову зміну пунктів першого і другого рішення виконкому від 23.04.1981 року №286» від 10.07.1986 № 332/7, вирішено відвести Державному проектному інституту під будівництво 9 поверхового 180 квартирного житлового будинку земельну ділянку, площею 0,6 га по АДРЕСА_1 та вилучити на підставі ст. 38 ЗК УРСР земельну ділянку, зокрема, за адресою: АДРЕСА_2 , з послідуючим знесенням житлових будинків (п. 2); при переселенні громадян складати акти на знесення будинків та подавати їх виконкому для погашення юридичних документів (п. 5.2.). Рішенням виконкому ВМР «Про надання дозволу на проектування та відведення земельних ділянок управлінню капітального будівництва виконкому на житлове будівництво» від 23.09.1982 року №606 вирішено вилучити на підставі ст. 38 ЗК УРСР земельну ділянку, зокрема, за адресою: АДРЕСА_2 , з послідуючим знесенням нерухомого майна (п. 3.1.) та відведенням відповідної земельної ділянки під капітальне будівництво згідно проекту забудови (п.3). Рішенням виконкому ВМР від 10.01.1956 року № 1/35 зареєстровано за землекористувачами домоволодіння по АДРЕСА_3 (в подальшому 19) земельну ділянку площею 976 м. кв. Передача для розміщення та обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_2 (21) земельної ділянки площею 976 м. кв. підтверджується інформацією КП «ВООБТІ» від 06.08.2008 та заключенням про реєстрацію документів на право користування наведеною земельною ділянкою. Власниками об`єктів нерухомості на момент прийняття рішень про знесення житлового будинку АДРЕСА_2 та вилучення земельної ділянки за вказаною адресою були: ОСОБА_10 з часткою 21/50, ОСОБА_11 - 3/50, ОСОБА_12 6/25, ОСОБА_13 21/100, ОСОБА_6 7/100. На підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 28.12.1989 року №447 «Про заселення житлового будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 надані квартири в багатоквартирному житловому будинку за наведеною адресою, що, з поміж іншого, вбачається з рішення виконкому ВМР від 22.10.1992 року №578 «Про заселення 80 квартирного житлового будинку АДРЕСА_1 » та додатком до нього. Згідно додатку до рішення виконкому ВМР від 19.11.1987 року №437 «Про заселення 140 квартирного житлового будинку по вул. Хмельницьке шосе і заселення звільнених квартир» ОСОБА_14 з урахуванням членів сім`ї надано дві квартири АДРЕСА_5 . Зокрема, ОСОБА_14 зі складом сім`ї дружина ОСОБА_15 , дочка ОСОБА_16 , сини ОСОБА_17 та ОСОБА_18 надано 3 кімнатну квартиру АДРЕСА_6 ; дочці ОСОБА_14 ОСОБА_19 зі складом сім`ї чоловік ОСОБА_20 та син ОСОБА_21 надано 2 кімнатну квартиру площею 49,28 кв.м. Відповідно до п. 2 вказаного рішення зобов`язано ВООБТІ погасити юридичні документи на приватну власність ОСОБА_14 по АДРЕСА_2 , якому надається житлова площа у зв`язку з відселенням з будівельного майданчика. Прокурор, посилаючись як на підставу своїх вимог на норми ст.ст.3, 35, 38 ЗК Української РСР (в редакції від 12.03.1981), ст.171 ЖК УРСР (в редакції від 01.01.1984), ст.52 Закону Української РСР «Про власність», вказує на те, що описаними вище рішеннями виконкому ВМР земельна ділянка, яка була зареєстрована за землекористувачами домоволодіння по АДРЕСА_2 , площею 976 кв.м., вилучена для державних або громадських потреб (будівництва та експлуатації будинку по АДРЕСА_7 ), що являлось підставою для погашення юридичних документів про право власності співвласників нерухомого майна ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 зі знесенням будинковолодіння, а їх право користування наведеною земельною ділянкою підлягало припиненню. Разом з тим, ОСОБА_6 в 1999 році звернувся до КП «ВООБТІ» з договором замовленням №175 щодо надання довідки характеристики для дарування належної йому частини будинковолодіння по АДРЕСА_2 , на що ОСОБА_14 відмовлено у наданні довідки - характеристики, у зв`язку з тим, що при обстеженні 11.05.1999 року виявлено, що будинок літ. «А», який належав ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 знесено. У подальшому рішенням постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємства» від 12.10.2005 року (справа № 10-10/05-06/01) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 визнано дійсним договір купівлі продажу 93/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_2 від 08.12.1997 року, який укладено між ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 . На підставі рішення третейського суду від 12.10.2005 року ОСОБА_6 16.11.2007 року КП «ВООБТІ» зареєстровано право власності на 93/100 частки будинковолодіння по АДРЕСА_2 , що, з огляду на реєстрацію за ОСОБА_6 у жовтні 1986 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.1986 року права власності на 7/100 вказаного нерухомого майна, обумовило обставину набуття ОСОБА_6 права власності на все будинковолодіння за вказаною адресою. Посилаючись на ст. 346 ЦК України прокурор вказує, що право власності ОСОБА_6 , яке виникло на підставі рішення третейського суду від 12.10.2005 року (93/100) та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.1986 року (7/100) на будинковолодіння по АДРЕСА_2 підлягає припиненню.

Також прокурор вказує про наявність підстав для скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 як похідної вимоги від припинення цього права. Підставою для скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 , що проведена на підставі рішення постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12.10.2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.1986 року (7/100), прокурор вказує незаконність вказаного рішення третейського суду, оскільки договір купівлі продажу нерухомості в силу ст. 227 ЦК Української РСР, ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. Третейський суд, на переконання прокурора, при ухваленні рішення вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки визнати такий договір дійсним міг тільки суд загальної юрисдикції. Крім того, договір купівлі продажу від 08.12.1997 року не міг бути визнаний укладеним у зв`язку з тим, що окрім нотаріального посвідчення також підлягав державній реєстрації.

Дії відповідача КП «ВООБТІ» в частині здійснення реєстрації за ОСОБА_6 прав власності на 93/100 будинковолодіння по АДРЕСА_2 на підставі рішення третейського суду без видачі судом загальної юрисдикції виконавчого документу, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину, на переконання прокурора, також підлягають визнанню незаконними, а державна реєстрації права власності відповідача ОСОБА_6 підлягає скасуванню. Як на підставу цих вимог прокурор посилається на лист Міністерства юстиції України від 09.01.2007 року № 19-32/1, згідно якого «при реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду має надаватися виконавчий документ, виданий компетентним судом», та ст.55 Закону України «Про третейські суди», і вказує на протиправність дій КП «ВООБТІ» з реєстрації права без видачі судом загальної юрисдикції виконавчого документу.

Також прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької міської ради від 24.12.2008 року №2209 в частині затвердження технічної документації із землеустрою по АДРЕСА_2 та передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 976 кв.м. по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та визнати недійсним державний акт від 13.03.2009 року серії ЯЖ № 612942 щодо права власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим №:01:036:0091, площею 976 кв.м. по АДРЕСА_2 . Ці вимоги прокурор мотивує тим, що підставою оформлення права власності на спірну земельну ділянку по АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 стали незаконно видані на його ім`я документи про право власності на будинковолодіння, яке, згідно наведених вище незаконно виданих документів, розташоване за цією адресою. Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині прокурор зазначає, що підставою для прийняття міською радою оскаржуваного в частині рішення від 24.12.2008 року №2209 стало звернення ОСОБА_6 07.11.2008 року з документами, що підтверджують право власності на будинок по АДРЕСА_2 . До заяви з метою підтвердження підстав для приватизації вказаної земельної надано копії правоустановчих документів на нерухоме майно: свідоцтво про право на спадщину і рішення суду. Разом з тим, право власності на будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 , у зв`язку з вилученням земельної ділянки для громадських потреб було припинено. Земельна ділянка, яку приватизував ОСОБА_6 , передавалась під благоустрій багатоквартирного будинку АДРЕСА_7 . Попри це оскаржуваним в частині рішенням ВМР від 24.12.2008 року №2209 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано спірну земельну ділянку у власність відповідачу ОСОБА_6 . З огляду на викладене прокурор вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0091 протиправно вибула з комунальної (державної власності) з порушенням вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, щодо порядку надання земельних ділянок у власність громадян та за відсутності відповідних правових підстав вилучення земельної ділянки для державних або громадських потреб з користування громадян, припинення права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на зазначеній земельній ділянці.

Згідно інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №120066938 від 10.04.2018 року земельну ділянку по АДРЕСА_2 , площею 0,0976 га, ОСОБА_6 подарував своїй дочці ОСОБА_7 на підставі договору дарування №506 від 09.04.2013 року, за якою в той же день зареєстровано право власності. У подальшому ОСОБА_7 поділено отриману земельну ділянку на дві площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) і 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189) та зареєстровано на підставі свідоцтв про право власності серії НОМЕР_1 від 06.08.2015) і НОМЕР_2 від 03.08.2015 відповідно. Одна із земельних ділянок площею 0,0476 (кадастровий номер :01:036:0190) на підставі договору купівлі продажу від 12.01.2018 року №52 відчужена ОСОБА_9 , якою на підставі договору дарування від 01.03.2018 року № 435 її подаровано ОСОБА_5 . Друга земельна ділянка площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189) на підставі договору купівлі продажу від 10.08.2015 року №1434 відчужена ОСОБА_8 , яким згідно договору купівлі продажу від 12.01.2018 року №50 вона продана ОСОБА_5 . З огляду на вказані обставини прокурор вказує на наявність підстав для визнання недійсним договору дарування №506 від 09.04.2013 року, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 0,0976 га з кадастровим номером :01:036:0091, оскільки ОСОБА_6 , згідно доводів прокурора, протиправно набув право власності на спірну земельну ділянку та не мав права її відчужувати (похідні від первинних вимог).

У первинній редакції позовної заяви прокурор, посилаючись на наведені вище обставини, вказував, що спірні земельні ділянки підлягають поверненню у власність територіальної громади м. Вінниці, інтереси якої представляє Вінницька міська рада, шляхом витребування у відповідача ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_6 не мав права їх відчужувати, так як в розумінні закону набув право власності на землю без відповідної правової підстави, вказуючи на те, що остання вибула з володіння власника не з його волі.

Після скасування Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22.05.2019 року у цій справі, якими в задоволенні позову прокурора було відмовлено в повному обсязі, та після повернення справи до суду першої інстанції на новий розгляд, прокурор в ході підготовчого провадження при новому розгляді справи вніс на розгляд суду заяву про зміну предмету позову, в якій вказав, що після закінчення підготовчого провадження у справі під час її попереднього розгляду судом першої інстанції, земельні ділянки площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) та площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , які прокурор первинно просив витребувати в ОСОБА_5 на користь територіальної громади м. Вінниці, були об`єднані в одну площею 0,0976 га з кадастровим номером :01:036:0205.

Земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,0976 га з кадастровим номером :01:036:0205 14.12.2019 поділена на дві площами: 0,068 га з кадастровим номером :01:036:0215 та 0,0287 га з кадастровим номером :01:036:0216.

Земельну ділянку площею 0,0287 га з кадастровим номером :01:036:0216 на підставі договору про передачу права власності на земельну ділянку від 24.07.2020 року ОСОБА_5 передано Вінницькій міській раді.

Земельну ділянку площею 0,068 га з кадастровим номером :01:036:0215 поділено на 5 земельних ділянок: площею 0,0166 га з кадастровим номером :01:036:0217; площею 0,0148 га з кадастровим номером :01:036:0218; площею 0,0149 га з кадастровим номером :01:036:0219; площею 0,0101 га з кадастровим номером :01:036:0220; площею 0,0125 га з кадастровим номером :01:036:022.

Як встановлено прокурором з інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, станом на 19.02.2021 року: земельна ділянка площею 0,0166 га з кадастровим номером :01:036:0217 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (частка кожної становить ј). Підставою для державної реєстрації прав власності зазначено договір купівлі продажу від 02.02.2021 року № 241; земельна ділянка площею 0,0148 га з кадастровим номером :01:036:0218 на праві власності належить ОСОБА_4 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 12.03.2020 року № 631; земельна ділянка площею 0,0149 га з кадастровим номером :01:036:0219 на праві власності належить ОСОБА_3 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 12.03.2020 року № 633; земельна ділянка площею 0,0101 га з кадастровим номером :01:036:0220 на праві власності належить ОСОБА_1 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 17.03.2020 року № 696; земельна ділянка площею 0,0125 га з кадастровим номером :01:036:0221 на праві власності належить ОСОБА_2 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 23.12.2020 року № 3268.

Припинення права власності ОСОБА_5 на земельні ділянки площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) та площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , які прокурор первинно просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь територіальної громади м. Вінниці з послідуючим їх об`єднанням в одну земельну ділянку та наступним поділом на шість земельних ділянок, одна з яких повернулась у власність Вінницької міської ради, а п`ять з них належать ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зумовило внесення прокурором на розгляд суду заяви про часткову зміну предмету позову, залучення нових власників спірних земельних ділянок в якості співвідповідачів та зміну процесуального статусу ОСОБА_5 з відповідача на третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, враховуючи часткову зміну предмету позову прокурором, останній, окрім наведених вище вимог, також просив витребувати на користь територіальної громади м. Вінниці земельні ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_8 : площею 0,0166 га з кадастровим номером :01:036:0217 з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; площею 0,0148 га з кадастровим номером :01:036:0218 з незаконного володіння ОСОБА_4 ; площею 0,0149 га з кадастровим номером :01:036:0219 з незаконного володіння ОСОБА_3 ; площею 0,0101 га з кадастровим номером :01:036:0220 з незаконного володіння ОСОБА_1 ; площею 0,0125 га з кадастровим номером :01:036:0221 з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Також прокурор просив вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2021 року прийнято справу до провадження після скасування Верховним Судом попередніх рішень судів першої та апеляційної інстанції. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження (а.с. 4 т. 5).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2021 року прийнято до провадження заяву прокурора про зміну предмету позову в частині позовної вимоги про витребування земельних ділянок площею 0,0476 га, з кадастровим номером :01:036:0190 та площею 0,05 га з кадастровим номером :01:036:0189 по АДРЕСА_2 з незаконного володіння ОСОБА_5 (п. 8 прохальної частини первинної позовної заяви) та залучення співвідповідачів (а.с. 44 90, 97 98 т. 5 справи).

Справа містить заяви по суті спору, зміст яких зводиться до наступного.

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області 09.10.2018 року як особа, в інтересах якої подано позов прокурором, внесло на розгляд суду пояснення на позовну заяву в якому, посилаючись на чинні в Україні нормативно правові акти в сфері державного нагляду у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій, вказало, що воно не наділено повноваженнями у сфері захисту земель комунальної власності, а тому позов не підтримало та керуючись ч. 1, 3 ст. 206, п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України повідомило суд про відмову від позову (а.с. 159 162 т. 1).

26.10.2018 року відповідач ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_22 вніс на розгляд суду відзив на позовну заяву прокурора, зміст якого зводиться до наступного. Посилаючись на ч. 4 ст. 82 ЦПК України ОСОБА_6 зазначає, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2016 року у справі №127/24301/15 за позовом ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 до Вінницької міської ради, ОСОБА_6 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування додатку 4 до рішення ВМР №2209 від 24.12.2008 року, визнання недійсним державного акту від 13.03.2009 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено в задоволенні позову. При розгляді вказаної справи було встановлено, що: знесення жилих будинків, які знаходяться у власності громадян, у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних чи громадських потреб допускається в кожному окремому випадку з дозволу відповідного виконавчого комітету обласної Ради народних депутатів. Рішенням виконкому ВМР народних депутатів №447 від 28.12.1989 року «Про заселення 36 квартирної блок секції 180 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_7 » затверджено спільні рішення адміністрацій та профспілкових комітетів: Вінницького державного проектного інституту, військової частини НОМЕР_3 , міськвиконкому, управління житлово комунального господарства про надання квартир. Зокрема за поданням Вінницького державного проектного інституту затверджено рішення про надання ОСОБА_10 з трьома членами сім`ї, ОСОБА_28 , ОСОБА_13 та ОСОБА_29 з членами сім`ї, які проживали в приватному домоволодінні АДРЕСА_9 , 18, 28, 35 і 64. В примітках до списку зазначено про відселення зазначених осіб з будмайданчика. Разом з тим, вищевказані рішення в частині знесення житлового будинку АДРЕСА_2 , складання акту про його знесення і «погашення юридичних документів», тобто припинення права власності в установленому порядку реалізовані не були. При цьому ОСОБА_6 як спадкоємець ОСОБА_30 і власник 7/100 часток в будинку по АДРЕСА_2 , не включений до списку громадян на заселення жилого будинку по АДРЕСА_7 . Технічна документація на спірну (спірні) земельну ділянку була розроблена на підставі рішення виконкому ВМР від 10.01.1956 року № 1/35, згідно якого за будинком АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку 976 кв.м., тобто без врахування рішення виконкому ВМР від 23.09.1982 року №606 про вилучення земельної ділянки за цією адресою на підставі ст. 38 ЗК УРСР. У справі відсутні дані про те, що Вінницький державний проектний інститут чи Управління капітального будівництва виконкому оформлювали своє право користування зазначеною земельною ділянкою відповідно до вимог ЗК України з отриманням державного акту на право користування нею. В матеріалах технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 , наявні висновки Управління містобудування і архітектури ВМР і Управління Держкомзему у м. Вінниці, згідно з якими обмежень на використання земельної ділянки площею 976 кв.м., що по АДРЕСА_2 , за наявності документів, які підтверджують право щодо надання її в користування або у власність, у відповідності з цільовим призначенням (будівництво та обслуговування будинку і господарських споруд) та в межах норм, зазначених законодавчими актами, при дотриманні Закону України «Про планування і забудову територій», діючих будівельних норм і правил, а також «Правил забудови та використання територій м. Вінниці», так само як і сервітутів, не встановлено. Відповідно до плану розташування земельної ділянки з нанесеними обмеженнями на використання (відсутністю таких) щодо АДРЕСА_2 , справи по попередньому наданню земельної ділянки за даною адресою також відсутні. З огляду на викладене вказаний відповідач зазначає, що прокурором не доведено, що ОСОБА_6 , подаючи заяву про надання йому у власність земельної ділянки, діяв недобросовісно й надав недостовірні відомості, чи приховав ту обставину, що земельна ділянка вилучена, а будинок та господарські будівлі - знесені. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2016 року у справі №127/24301/15 підтверджено відсутність підстав для скасування рішення ВМР від 24.12.2008 року №2209 в частині та відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного державного акту від 13.03.2009 року Серії ЯЖ № 612942 щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:036:0091. Окрім наведеного представник ОСОБА_6 зазначає, що станом на 12.10.2005 року третейським судам були підвідомчі справи у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки. Відповідні зміни до Закону України «Про третейські суди» були внесені Законом України від 05.03.2009 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейський судів та виконання рішень третейських судів», яким виключено з компетенції третейських судів розгляд справ у спорах щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 6 Закону). З огляду на викладене представник відповідача ОСОБА_6 вказує, що вимоги прокурора щодо визнання припиненим права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно по АДРЕСА_2 , що зареєстроване на підставі рішення третейського суду, є юридично неспроможними та не можуть бути задоволені судом. Надаючи аргументацію заперечень щодо вимог позивача в частині неправомірності дій КП «ВООБТІ» в частині реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за наведеною вище адресою, представник відповідача ОСОБА_6 зазначив, що на момент реєстрації КП «ВООБТІ» 16.11.2007 року, на підставі рішення третейського суду від 12.10.2005 року права власності ОСОБА_6 КП «ВООБТІ» керувалось Наказом № 7/5 від 07.02.2002 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», відповідно до ч. 2 п. 2.2. якого до заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлюючі документи (додаток 2), документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Додатком 2 Наказу визначений перелік документів, до яких (п. 10), зокрема, віднесені рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна. Виконавчий лист не є правовстановлюючим документом в розумінні Наказу №7/5 від 07.02.2002 року. З огляду на викладене, згідно доводів вказаного відповідача, вимоги прокурора в частині, щодо визнання дій КП «ВООБТІ» з реєстрації права власності ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна, що по АДРЕСА_2 протиправними, також не підлягають до задоволення (а.с. 189 191 т. 1).

31.10.2018 року відповідач ОСОБА_7 через свого представника ОСОБА_22 також подала заперечення на позов в частині вимог, що заявлені прокурором до неї. Доводи відзиву зводяться до наступного. Відповідач ОСОБА_7 визнає обставину укладення 09.04.2013 року між нею та ОСОБА_31 договору дарування земельної ділянки площею 0,0976 га, кадастровий номер :01:036:0091, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Даний договір зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.04.2013 року. Позивач у позові не зазначає, які норми закону, з перелічених у ст. 203 ЦК України, були, на момент укладення правочину, порушені. Окрім наведеного у відзиві також зазначено, що у разі встановлення судом матеріально правових підстав для задоволення позову просила суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а.с. 197 198 т. 1).

02.11.2018 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив прокурора, в якій останній позов підтримав, зазначив, що у позові прокурора обставини, на які посилаються відповідачі, спростовані у повному обсязі, а тому просив рішення апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2016 року у справі 127/24301/15 не брати до уваги як преюдиційне для цієї справи. Інші доводи відзиву зводяться до доводів позовної заяви (а.с. 205 212 т. 1).

02.11.2018 року на адресу суду надійшли ще одні пояснення на позовну заяву Головного управління Дергеокадастру у Вінницькій області, в яких останнє змінило свою позицію по суті предмету спору, що було зазначено в поясненнях, які отримано судом 09.10.2018 року. В нових поясненнях Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області позов прокурора підтримало, а свої попередні пояснення, що містяться в матеріалах справи (а.с. 159 162 т. 1) просили при розгляді справи не враховувати.

12.11.2018 року на адресу суду надійшла відповідь прокурора на відзив відповідача ОСОБА_7 в якій прокурор зазначив, що передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 проведена незаконно, а тому є підстави для витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння. Оскільки спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0091 протиправно вибула з комунальної власності та незаконно передана Вінницькою міською радою у власність ОСОБА_6 , оскільки вона передбачалась під благоустрій багатоквартирного будинку АДРЕСА_7 , а тому наявні підстави для визнання договору дарування №506 від 09.04.2013 року, що укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , недійсним. Прокурор також зазначив, що підстави для застосування судом наслідків спливу строку позовної давності відсутні, оскільки прокуратурі Вінницької області про незаконне вибуття з власності територіальної громади м. Вінниці спірної земельної ділянки стало відомо після опрацювання листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.05.2017 року №10-2-0.441-5945/2-17. Прокурор вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Рішенням Вінницького міського суду від 13.03.2019 року у цій справі в задоволенні позову прокурора відмовлено з підстав недоведеності прокурором підстав для звернення до суду в інтересах держави, а також з підстав необґрунтованості позовних вимог (а.с. 107 111 т. 2).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 22.05.2019 року у цій же справі апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року без змін (а.с. 7 18 т. 3).

Постановою Верховного Суду від 25.11.2020 року у цій справі касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22.05.2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Основною підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій стало те, що суди не мали права надавати оцінку фактичним обставинам справи, якщо за результатами розгляду справи дійшли висновку про те, що відсутні підстави для представництва в суді прокурором інтересів держави. Верховний Суд констатував, що за даних фактичних обставин справи підстави для представництва у прокурора наявні (а.с. 229 238 т. 4).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2021 року при новому розгляді справи задоволено заяву прокурора та залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; залучено ОСОБА_5 до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, виключено ОСОБА_5 зі складу відповідачів (а.с. 97 98 т. 5).

12.04.2021 року на адресу суду від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та третьої особи ОСОБА_5 адвоката Грабік О.А. надійшов відзив на позовну заяву із врахуванням заяви прокурора про зміну предмета позову, доводи якого зводяться до наступного. ОСОБА_5 , як колишній власник спірної земельної ділянки, та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як нинішні власники частини спірної земельної ділянки (частина спірної земельної ділянки повернулась у власність Вінницької міської ради) вважаються добросовісними набувачами, оскільки придбали їх за відплатними договорами згідно з положеннями чинного цивільного законодавства та зареєстрували своє право власності на спірні земельні ділянки. Посилаючись на зміст норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до Конвенції наголосила на необґрунтованості доводів позовної заяви. Вказала, що її довірителі не можуть відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення у попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустились помилки.

13.04.2021 року від представника відповідача Вінницької міської ради Федчишена В.А. надійшли письмові пояснення по суті спору, згідно яких Вінницька міська рада вважає позов прокурора безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення (а.с. 165 168 т. 5).

18.05.2021 року від прокурора надійшла відповідь на відзив адвоката Грабік О.А., який поданий в інтересах відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та третьої особи ОСОБА_5 , доводи якої зводяться до мотивів позовної заяви (а.с. 174 185 т. 5).

Ухвалою суду від 17.06.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

08.07.2021 року на адресу суду від представника Вінницької міської ради надійшло клопотання, згідно якого при вирішенні справи відповідач - Вінницька міська рада покладається на думку суду.

В судовому засіданні прокурор Кавун О.І. та в судових дебатах прокурор Гупяк О.В. вимоги позовної заяви, з урахуванням заяви про часткову зміну предмету позову, підтримали з підстав, що наведено у позовній заяві, просили позов задоволити. На запитання суду прокурор Кавун О.І. повідомила, що сам факт прийняття радою відповідного рішення про вилучення земельної ділянки свідчить про її вилучення і будь яких юридичних чи технічних (додаткових) дій для вилучення земельної ділянки вчиняти не потрібно. На запитання суду по першій позовній вимозі, яким чином на переконання прокурора може бути припинено право власності ОСОБА_6 на нерухоме майно по АДРЕСА_2 , з огляду на те, що станом на час розгляду справи він таким правом не володіє прокурор зазначила, що в будь якому випадку право ОСОБА_6 на об`єкт нерухомого майна підлягає припиненню. На запитання суду чи оскаржено рішення третейського суду, на яке прокурор вказує, як на незаконне, у встановленому законом порядку, прокурор зазначила, що вказане рішення не оскаржене, однак воно є незаконним в силу тієї аргументації, що наведена прокурором у позові. На запитання суду, коли саме Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області дізналось про порушення норм Земельного кодексу України при набутті ОСОБА_6 права власності на спірну земельну ділянку, прокурор повідомити не змогла, разом з тим зазначила, що прокурор про ці порушення дізнався лише в 2017 році з листа Держгеокадастру. На запитання суду прокурор повідомила, що будь яких документів, які б свідчили, що спірна земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку матеріали справи не містять. На запитання суду прокурор повідомила, що правоустановчі документи співвласників будинковолодіння, що розміщувалось по АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку погашені не були, свідоцтва про право власності не вилучені, актів знесення будинковолодіння в матеріалах справи немає. На даний час на спірній земельній ділянці побудовані два котеджних будинки, власниками яких є відповідачі, яких залучено до участі у розгляді справи ухвалою суду при новому розгляді справи.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_32 просила суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, про які наведено у її відзивах на позовну заяву, що містяться в матеріалах справи. Позов прокурора на її переконання є прямим втручанням у мирне володіння майном відповідачів, яких вона представляє.

Представник відповідача КП «ВООБТІ» Березюк С.Я. в судовому засіданні в задоволенні позову прокурора просила відмовити. З приводу позовних вимог, що заявлені до відповідача, якого вона представляє зазначила, що станом на 16.11.2007 року єдиним документом, що регулював порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, було Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», яке затверджено Наказом № 7/5 від 07.02.2002 року. У додатку №1 цього Положення було написано, що реєстрація проводиться на підставі рішення, а не виконавчого документу (листа) як вказує прокурор. Рішення третейського суду являлось правовстановлюючим документом до 31.03.2009 року, поки до Закону не були внесені відповідні зміни. В матеріалах інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , відсутнє рішення Вінницької міської ради, яким КП «ВООБТІ» було зобов`язано погасити юридичні документи співвласників будинковолодіння за наведеною адресою. Процедура погашення юридичних документів співвласників будинковолодіння не відбулася, а тому юридичні документи про власність в розумінні закону були і є чинними. До складу будинковолодіння по АДРЕСА_2 входило два будинки і довідка БТІ, що будинковолодіння знесено, стосувалось лише однієї будівлі під літерою «А», будівля під літерою «Б», що також входила до складу будинковолодіння на момент обстеження, була наявна. Рішення третейського суду, на підставі якого здійснювалась реєстрація права ОСОБА_6 не містило посилань на літери придбаного будинку, а містило посилання на частку в будинковолодінні (ідеальну) і підстав для відмови в реєстрації права останнього, що визначено законом, не було.

В судовому засіданні третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 підтримав позицію свого представника ОСОБА_32 , в задоволенні позову просив відмовити.

Представник Головного управління Держгеокадастру в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причини, неодноразово повідомлявся про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином.

Відповідач Вінницька міська рада, через свого представника, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника Вінницької міської ради.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги прокурора просила залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі (які з`явились до суду), оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносин.

Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради депутатів трудящих від 10 січня 1956 року №1/35 за землекористувачами домоволодіння по АДРЕСА_10 зареєстровано земельну ділянку площею 976 кв. м. (а.с. 38 39 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 квітня 1981 року №286 «Про відведення земельної ділянки Державному проектному інституту під будівництво 9-ти поверхового 178-ми квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 » відведено Державному проектному інституту під будівництво 9-ти поверхового 178-ми квартирного житлового будинку земельну ділянку площею 0,6 га по АДРЕСА_1 з вбудовано-прибудованим приміщенням побутового обслуговування; вирішено вилучити на підставі ст. 38 Земельного кодексу УРСР земельну ділянки, що значиться на генеральному плані за домоволодіннями по АДРЕСА_11 , 25 з послідуючим знесенням житлових будинків. Пунктом 5.4 даного рішення передбачено, що при переселенні громадян слід складати акти на знесення будинків та подавати їх виконкому для погашення юридичних документів (том 1 а. с. 30-31).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 23 вересня 1982 року № 606 «Про надання дозволу на проектування та відведення земельних ділянок управлінню капітального будівництва виконкому на житлове будівництво» відведено під житлове будівництво 9-ти поверхового 216-ти квартирного великопанельного житлового будинку земельну ділянку площею 1,5 га по АДРЕСА_3 ; вилучено на підставі ст. 38 ЗК УРСР земельні ділянки, що значаться по генеральному плану за домоволодіннями по АДРЕСА_2 , з послідуючим знесенням житлових будинків та відведенням відповідної земельної ділянки під капітальне будівництво згідно проекту забудови (том 1 а. с. 33-36).

10 липня 1986 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення № 332/7 «Про доповнення та часткову зміну пунктів першого і другого рішення виконкому від 23 квітня 1981 року № 286». В рішенні зазначено, що в результаті проектних розробок будівництва 180-ти квартирного житлового будинку і 54 квартирного житлового будинку для малосімейних Державного проектного інституту по вул. Івана Бевза, у зв`язку з характером рельєфу, з`явилася можливість під трьома житловими блок-секціями запроектувати додатково ще один поверх та необхідність в додатковому відведенні земельної ділянки. Розглянувши клопотання дирекції Державного проектного інституту про доповнення та часткову зміну пунктів першого та другого рішення виконкому від 23 квітня 1981 року № 286, виконком міської ради вирішив: перший і другий пункти рішення виконкому від 23 квітня 1981 року № 286 викласти і новій редакції: «1. Відвести Державному проектному інституту під будівництво зблокованих 180-квартирного житлового будинку і гуртожитку для малосімейних на 64 квартири з вбудовано-прибудованими приміщеннями побутового обслуговування земельну ділянку площею 0,06 га в кварталі АДРЕСА_12 квартир в перших поверхах 10поверхових блок-секцій серії 87 і 52 квартири в блок-секції 87-0120/1.1 гуртожитком для малосімейних на 64 квартири. 2. Вилучити на підставі статті 38 ЗК УРСР земельні ділянки, що значаться по генплану за домоволодінням по АДРЕСА_7 , 38, АДРЕСА_13 (три будинки), 19, 19 а, 21, 25, з послідуючим знесенням житлових будинків (том 1 а. с. 32).

Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи на будинковолодіння по АДРЕСА_2 власниками об`єктів нерухомості на момент прийняття рішень про знесення житлового будинку АДРЕСА_2 та вилучення земельної ділянки під ним були: ОСОБА_10 з часткою 21/50 (договір купівлі-продажу від 15 листопада 1975 року), ОСОБА_11 3/50 (договір купівлі-продажу від 21 червня 1975 року), ОСОБА_12 6/25 (рішення народного суду Замостянського району м. Вінниці по справі № 2-1293 від 17 листопада 1980 року) (том 1 а. с. 46), ОСОБА_13 21/100 (рішення народного суду Замостянського району м. Вінниці по справі № 2-1293 від 17 листопада 1980 року, ОСОБА_6 7/100 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року і реєстраційне посвідчення) (том 1 а. с. 47-50).

На підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 28 грудня 1989 року № 447 «Про заселення житлового будинку по АДРЕСА_7 » співвласникам житлового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 надані квартири в багатоквартирному житловому будинку. Вказана обставина підтверджується рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 22 жовтня 1992 року № 578 «Про заселення 80-ти квартирного житлового будинку АДРЕСА_7 » та додатками до нього (том 1 а. с. 51-65).

Згідно додатку до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 листопада 1987 року №437 «Про заселення 140-квартирного житлового будинку по вул. Хмельницьке шосе і заселення звільнених квартир» ОСОБА_6 з урахуванням членів сім`ї надано дві квартири АДРЕСА_5 (том 1 а. с.65-75).

Зокрема, ОСОБА_6 зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_15 , дочка ОСОБА_16 , сини ОСОБА_17 і ОСОБА_18 надано 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_6 ; дочці ОСОБА_6 ОСОБА_19 зі складом сім`ї: чоловік ОСОБА_20 і син ОСОБА_21 надано 2-х кімнатну квартиру площею 49,28 кв. м.

Відповідно до п. 2 цього рішення (а.с. 65 т. 1) зобов`язано Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації погасити юридичні документи на приватну власність ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , якому надається житлова площа у зв`язку із відселенням з будівельного майданчика. Заселення цих осіб до квартир підтверджується поквартирними карточками і ордером на жиле приміщення № 2214 від 30 листопада 1987 року (том 1 а. с. 73-75).

Відповідач ОСОБА_6 в 1999 році звернувся до КП «ВООБТІ» з договором-замовленням № 175 щодо надання довідки-характеристики для дарування належної йому частини будинку. На виконання цього договору-замовлення КП «ВООБТІ» відмовило ОСОБА_6 у наданні довідки-характеристики у зв`язку з тим, що при обстеженні 11 травня 1999 року виявлено, що будинок літера «А», який належав ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 знесено, та рекомендовано звернутися в Управління містобудування та архітектури при виконавчому комітеті Вінницької міської ради для отримання рішення на погашення юридичних документів (том 1 а. с. 89-90).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року по справі № 10-10/05-06/01 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 визнано дійсним договір купівлі-продажу 93/100 частин домоволодіння АДРЕСА_2 від 8 грудня 1997 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і визнано право власності на домоволодіння під АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 (том 1 а. с. 91-93).

Суд відзначає, що в наведеному вище рішенні третейського суду не зазначено на яку літеру приміщень в будинковолодінні по АДРЕСА_2 визнано право власності за ОСОБА_14 попри те, що представник відповідача КП «ВООБТІ» в судовому засіданні вказувала, що на момент обстеження будинковолодіння (11.05.1999 року), на виконання договору замовлення №175 було встановлено, що знесено було лише будинок під літерою «А».

З огляду на наведене суд констатує, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували, що всі приміщення будинковолодіння по АДРЕСА_2 станом на 11.05.1999 року були знесені.

На підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року за ОСОБА_6 . Комунальним підприємством «ВООБТІ» 16 листопада 2007 року зареєстровано право власності на 93/100 будинковолодіння АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 94). В жовтні 1986 року за ОСОБА_6 зареєстровано 7/100 вказаного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року.

Рішення Вінницької міської ради від 24 грудня 2008 року № 2209 і додатком 4 до цього рішення затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 976 кв. м. по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка передавалась ОСОБА_6 згідно з даними матеріалів інвентаризації станом на 25.01.2008 року (том 1 а. с. 95-96).

На підставі цього рішення 13 березня 2009 року ОСОБА_6 виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 612942 (том 1 а. с. 97-98).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 120066938 від 10 квітня 2018 року земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,0976 га (кадастровий номер :01:036:0091) ОСОБА_6 подарував своїй дочці ОСОБА_7 на підставі договору дарування № 506 від 9 квітня 2013 року, за якою в той же день зареєстроване право власності.

В подальшому ОСОБА_7 поділила спірну земельну ділянку на дві земельних ділянки: одна площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190), друга площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189, що зареєстровано на підставі свідоцтв про право власності серії НОМЕР_4 від 3 серпня 2015 року (у подальшому змінено на свідоцтво НОМЕР_1 від 6 серпня 2015 року) і НОМЕР_2 від 3 серпня 2015 року, відповідно.

Одна із земельних ділянок площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) на підставі договору купівлі-продажу від 12 січня 2018 року № 52 відчужена ОСОБА_9 , яка в свою чергу на підставі договору дарування від 1 березня 2018 року № 435 подарувала її ОСОБА_5 .

Друга земельна ділянка площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189) на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 2015 року № 1434 відчужена ОСОБА_8 , який в свою чергу згідно договору купівлі-продажу від 12 січня 2018 року № 50 продав її ОСОБА_5 .

Під час перебування цієї справи в провадженні суду, земельні ділянки площею 0,0476 га (кадастровий номер :01:036:0190) та площею 0,05 га (кадастровий номер :01:036:0189), що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , об`єднані в одну площею 0,0976 га з кадастровим номером :01:036:0205.

Земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 0,0976 га з кадастровим номером :01:036:0205 14.12.2019 поділена на дві площами: 0,068 га з кадастровим номером :01:036:0215 та 0,0287 га з кадастровим номером :01:036:0216.

Земельну ділянку площею 0,0287 га з кадастровим номером :01:036:0216 на підставі договору про передачу права власності на земельну ділянку від 24.07.2020 ОСОБА_5 передано Вінницькій міській раді.

Земельну ділянку площею 0,068 га з кадастровим номером :01:036:0215 поділено на 5 земельних ділянок: 1) площею 0,0166 га з кадастровим номером :01:036:0217; 2) площею 0,0148 га з кадастровим номером :01:036:0218; 3) площею 0,0149 га з кадастровим номером :01:036:0219; 4) площею 0,0101 га з кадастровим номером :01:036:0220; 5) площею 0,0125 га з кадастровим номером :01:036:022.

Станом на 19.02.2021 року: земельна ділянка площею 0,0166 га з кадастровим номером :01:036:0217 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (частка кожної становить ј). Підставою для державної реєстрації прав власності зазначено договір купівлі продажу від 02.02.2021 року №241; земельна ділянка площею 0,0148 га з кадастровим номером :01:036:0218 на праві власності належить ОСОБА_4 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 12.03.2020 № 631; земельна ділянка площею 0,0149 га з кадастровим номером :01:036:0219 на праві власності належить ОСОБА_3 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 12.03.2020 року №633; земельна ділянка площею 0,0101 га з кадастровим номером :01:036:0220 на праві власності належить ОСОБА_1 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 17.03.2020 року №696; земельна ділянка площею 0,0125 га з кадастровим номером :01:036:0221 на праві власності належить ОСОБА_2 . Підставою для державної реєстрації зазначено договір купівлі - продажу від 23.12.2020 року №3268 (а.с. 54 79 т. 5).

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства, згідно вимог статті 2 ЦПК України, є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, згідно положень ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як визначено ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2016 року задоволено апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 адвоката Грабік О.А. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 до Вінницької міської ради, ОСОБА_6 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_8 , про визнання незаконним та скасування додатку 4 до рішення Вінницької міської ради № 2209 від 24.12.2008 року і про визнання недійсним Державного акта від 13.03.2009 року відмовлено (том 1 а.с. 192-197). Цим рішенням, яке набрало законної сили 18.10.2016 року, встановлені, зокрема, але не обмежуючись, такі обставини.

Знесення жилих будинків, що знаходяться у власності громадян, у зв`язку з вилученням земельних ділянок для державних чи громадських потреб, допускається в кожному окремому випадку з дозволу відповідного виконавчого комітету. Так, рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 447 від 28 грудня 1989 року «Про заселення 36-ти квартирної блок-секції 180-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_7 » затверджено спільні рішення адміністрації та профспілкових комітетів: Вінницького державного проектного інституту, військової частини НОМЕР_3 , міськвиконкому, управління житлово-комунального господарства про надання квартир. Зокрема, за поданням Вінницького державного проектного інституту затверджено рішення про надання ОСОБА_10 з трьома членами його сім`ї, ОСОБА_28 , ОСОБА_13 і ОСОБА_29 з членами їх сімей, які проживали у будинку АДРЕСА_9 , 18, 28, 35, 64. В примітках до списку зазначено про відселення цих громадян із будмайданчика.

При цьому рішення виконкому в частині знесення будинку АДРЕСА_2 , складання акта про його знесення і «погашення юридичних документів» тобто про припинення права власності в установленому порядку не були реалізовані.

Вказана обставина узгоджується з позицією представника відповідача КП «ВООБТІ» - Березюк С.Я., яка в судовому засіданні повідомила, що на адресу КП «ВООБТІ» не надходило рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №437, пунктом 2 якого зобов`язано Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації погасити юридичні документи на приватну власність ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , а тому таке рішення в матеріалах технічної інвентаризації відсутнє та не могло бути реалізовано.

ОСОБА_6 на праві власності належало 7/100 будинку АДРЕСА_2 , яке набуте ним в порядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_30 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року. При цьому ні ОСОБА_30 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ні її спадкоємець ОСОБА_6 не були включені до списку громадян на заселення жилого будинку по АДРЕСА_7 .

Технічна документація на земельну ділянку площею 0,0976 га розроблялася на підставі рішення виконавчого комітету міської ради № 1/35 від 10 січня 1956 року, яким за будинком АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка розміром 976 кв. м., тобто без врахування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 606 від 23 вересня 1982 року про вилучення даної земельної ділянки на підставі статті 38 ЗК УРСР і передачу її забудовникові.

Стороною позивача не зазначено обставин та не підтверджено їх доказами про те, що Вінницький державний проектний інститут чи Управління капітального будівництва міськвиконкому оформили своє право користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог земельного законодавства України з отриманням державного акта на право користування нею чи іншого правовстановлюючого документа.

Отже, встановлені судовим рішенням від 18 жовтня 2016 року у справі №127/24301/15 ц обставини не потребують доказування, виходячи із того, що вони встановлені судом при розгляді іншої справи, у якій брали участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, а саме: відповідачі Вінницька міська рада і ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_8 .

Суд наголошує на тому, що при розгляді цієї справи позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що Вінницький державний проектний інститут чи Управління капітального будівництва міськвиконкому оформили своє право користування зазначеною земельною ділянкою відповідно до вимог ЗК України з отриманням державного акта на право користування нею. З наявних у матеріалах справи копій матеріалів технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6 , вбачається, що в них містяться висновки Управління містобудування і архітектури Вінницької міської ради і Управління Держкомзему у м. Вінниці «про наявні обмеження на використання земельної ділянки і сервітути», з яких вбачається відсутність будь-яких обмежень на використання спірної земельної ділянки.

Як свідчать матеріали справи, а саме: рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №286 від 23 квітня 1981 року із змінами до нього, внесеними рішенням №332/7 від 10 липня 1986 року, №606 від 23 вересня 1982 року, земельна ділянка площею 0,06 га у зв`язку із будівництвом багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 була відведена Державному проектному інституту під будівництво і з цих підстав була вилучена земельна ділянка, що значилася по генплану за домоволодіннями, у тому числі по АДРЕСА_14 (рішення № 286 від 23 квітня 1981 року) і земельна ділянка площею 1,5 га по вул. Лисенка відведена Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету під житлове будівництво із вилученням земельних ділянок.

Як встановлено судом, житловий будинок по АДРЕСА_7 був закінчений будівництвом, введений в експлуатацію з розподіленням квартир і заселенням мешканців.

Згідно вимог земельного законодавства повинно бути вирішено питання щодо статусу земельної ділянки, на якій знаходиться даний житловий будинок із визначенням власника цієї земельної ділянки чи її землекористувача, з урахуванням зазначених рішень виконавчого комітету в тій частині, що земельна ділянка, згідно цих рішень, відводилася Державному проектному інституту та Управлінню капітального будівництва виконавчого комітету під житлове будівництво.

Відповідно до статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Таким чином, земельна ділянка, яка була вилучена та виділена під будівництво багатоквартирного будинку, повинна передаватися у постійне користування підприємствам, установам, організаціям які здійснюють управління цим будинком і на неї повинна бути виготовлена відповідна землевпорядна документація.

Разом з тим, доказів обставин того, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 , яка була вилучена у ОСОБА_6 та виділена Державному проектному інституту під будівництво багатоквартирного будинку, передана у постійне користування підприємству, установі чи організації, яка здійснює управління цим будинком, та що на цю земельну ділянку виготовлена відповідна землевпорядна документація, стороною позивача не надано і таких обставин у позові не зазначено.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2016 року, що набрало законної сили, землевпорядна документація із зазначенням розмірів і конфігурації земельної ділянки, яка є прибудинковою територією житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_7 не розроблялася, що підтверджено листом Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 29 травня 2015 року.

Станом на час розгляду цієї справи стороною позивача інших доказів, які б надали суду можливість по іншому оцінити ці обставини не представлено.

На запитання суду прокурор повідомила, що будь яких документів, які б свідчили, що спірна земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку матеріали справи не містять, правоустановчі документи співвласників будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку погашені не були, свідоцтва про право власності не вилучені, акти знесення будинковолодіння в матеріалах справи відсутні.

Суд не погоджується з позицією прокурора в тій частині, що сам факт прийняття відповідного рішення про вилучення земельної ділянки, свідчить про її вилучення, припинення права співвласників на спірне будинковолодіння, і будь яких юридичних чи технічних (додаткових) дій для вилучення земельної ділянки вчиняти не потрібно, оскільки самим рішенням була прописана процедура необхідності погашення юридичних документів, без проведення якої документи на власність являються чинними.

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 612942, виданого ОСОБА_6 , вбачається, що його земельна ділянка межує із: від А до Б землі Вінницької міської ради (вул. Лисенка), від Б до В землі Вінницької міської ради, від В до Г землі ОСОБА_33 , від Г до А землі ТОВ «Лотос-1» (том 1 а. с. 97-98).

Матеріали справи не містять доказів того, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_6 , межує із земельною ділянкою, відведеною Державному проектному інституту під будівництво багатоповерхового будинку, тобто, що ОСОБА_6 приватизовано земельну ділянку, яку було виділено під будівництво багатоквартирного житлового будинку для Державного проектного інституту.

Висновків експертів з цього приводу матеріали справи не містять, клопотань про призначення судової земельно технічної експертизи для встановлення обставин суміжності, суміщення чи накладання земельної ділянки прибудинкової території багатоквартирного будинку та земельної ділянки, первинно належної ОСОБА_6 стороною позивача в ході судового розгляду не заявлялось.

Позовні вимоги щодо визнання припиненим права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно по АДРЕСА_2 , що зареєстроване на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року (7/100), щодо визнання дій КП «Вінницьке об`єднане обласне бюро технічної інвентаризації» з реєстрації речового права на об`єкт нерухомого майна та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 на переконання суду є безпідставними з огляду на наступне.

Право власності ОСОБА_6 на нерухоме майно по АДРЕСА_2 зареєстроване за ним на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації «Правовий центр підприємництва» від 12 жовтня 2005 року (93/100) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 вересня 1986 року (7/100).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, що діяла на час ухвалення оспорюваного рішення третейського суду і на час його виконання), сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду.

Як встановлено ст. 55 Закону України «Про третейські суди» (в редакції, що діяла на час ухвалення оспорюваного рішення третейського суду і на час його виконання), рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про третейські суди» (в нині діючій редакції) рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

По справі встановлено, що рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року ніким не оскаржувалося, у тому числі не оскаржено прокурором чи позивачем; воно не скасоване, набрало законної сили, а тому є обов`язковим до виконання.

Як встановлено ч. 2 ст. 23 ЦПК України (в редакції, що діяла станом на час пред`явлення цього позову прокурором та діє станом на час ухвалення цього рішення) справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Тому суд першої інстанції не може констатувати факт незаконності цього рішення, оскільки компетентним судом не розглядались позовні вимоги з таким предметом, а відповідно і судом апеляційної інстанції не виносилось відповідне рішення з цього приводу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції юрисдикційно не вправі визнати рішення третейського суду незаконним, оскільки вирішення таких вимог відноситься до виключної компетенції відповідного суду апеляційної інстанції.

Окрім наведеного матеріали справи не містять обґрунтувань позову та відповідних доказів про зміну, скасування, анулювання чи в будь-який інший визначений законом спосіб, припинення дії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6 на 7/100 часток будинку по АДРЕСА_2 .

На виконання рішення третейського суду, яке не оскаржувалось та набуло законної сили, та дійсного свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачем КП «ВООБТІ» проведена державна реєстрація права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 за ОСОБА_6 .

Станом на час державної реєстрації 16 листопада 2007 року права власності ОСОБА_6 на будинковолодіння по АДРЕСА_2 , КП «ВООБТІ», КП «ВООБТІ» керувалось Наказом №7/5 від 07 лютого 2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до ч.2 п.2.2 цього Наказу до заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлюючі документи, їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.

Додатком 2 Наказу визначений перелік правовстановлюючих документів, до яких зокрема (п.10) віднесені рішення суду про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності.

Виконавчий лист не є правовстановлюючим документом в розумінні Наказу №7/5 від 07 лютого 2002 року, тому твердження позивача про неправомірність дій КП «ВООБТІ» щодо реєстрації, на підставі власне самого рішення Третейського суду від 12 жовтня 2005 року речового права ОСОБА_6 на будинковолодіння не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на викладене суд не встановив правових підстав для визнання припиненим права власності ОСОБА_6 на нерухоме майно по АДРЕСА_2 , оскільки це право було зареєстроване на підставі рішення третейського суду від 12 жовтня 2005 року, яке у встановленому законом порядку не скасовано та зберігає свою чинність. Піддавати сумніву його чинність поза межами визначеної законом процедури оскарження та без пред`явлення таких вимог до суду відповідної інстанції не ґрунтується на вимогах закону. Рішення третейського суду набуло законної сили і було виконано.

До вказаного висновку суд прийшов також у зв`язку з тим, що у пункті 5 (підпункт 5.4) рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 286 від 23 квітня 1981 року вказано про те, що забудовника зобов`язано при переселенні громадян складати акти на знесення будинків та подавати їх виконкому для погашення юридичних документів. З матеріалів справи вбачається, що таке зобов`язання не виконано ні забудовники, ні компетентними органами місцевого самоврядування і погашення юридичних документів не було здійснено (том 1 а. с. 30-31).

З усього вищенаведеного суд приходить до висновку і про відсутність підстав для визнання незаконними дій відповідача КП «ВООБТІ» в частині здійснення реєстрації за ОСОБА_6 права власності на 93/100 будинковолодіння по АДРЕСА_2 на підставі рішення третейського суду від 12.10.2005 року та про відсутність правових підстав для скасування державної реєстрації права власності на це нерухоме майно за ОСОБА_6 , що проведена на підставі рішення третейського суду від 12.10.2005 року.

Вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради від 24.12.2008 року №2209 в частині затвердження технічної документації із землеустрою по АДРЕСА_2 та передачу у власність ОСОБА_6 спірної земельної ділянки, а також визнання недійсним державного акту від 13.03.2009 року серії ЯЖ № 612942 про право власності ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку також не підлягають до задоволення, оскільки, як наведено вище, судом не встановлено, що приватизована ОСОБА_6 земельна ділянка межує (суміщається, накладається) з (на) земельною (у) ділянкою (у), яка є прибудинковою територією житлового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_7 , а як наслідок позивачем не доведено, що приватизована ним земельна ділянка в цілому чи у відповідній частині виділялась під будівництво багатоквартирного житлового будинку для Державного проектного інституту.

Вимоги про визнання недійсним договору дарування №506 від 09.04.2013 року, що укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо спірної земельної ділянки та її витребування у кінцевих набувачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є похідними від первинних позовних вимог, оскільки обґрунтовані такі вимоги незаконністю дій первинного набувача ОСОБА_6 з набуття права власності на цілу частку будинковолодіння, що за адресою АДРЕСА_2 , набуття якого у власність і дозволило ОСОБА_6 , здійснити приватизацію спірної земельної ділянки та розпорядитись нею на користь третіх осіб.

Оскільки суд не встановив обґрунтованих підстав для задоволення первинних вимог прокурора, в задоволенні похідних вимог: про визнання недійсним договору дарування № 506 від 09.04.2013 року, який укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо спірної земельної ділянки та витребування спірної земельної ділянки у відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також слід відмовити.

Таким чином суд приходить до висновку про недоведеність вимог позовної заяви прокурора, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

У цьому аспекті суд зазначає, що інші доводи прокурора, які містяться в позовній заяві не спростовують висновків суду, до яких суд дійшов по суті позовних вимог за результатами дослідження представлених стороною позивача доказів на підтвердження позовних вимог.

Заяви відповідачів про застосування судом до позовних вимог прокурора наслідків спливу строків позовної давності не підлягають до задоволення, оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову в позові по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 3, 35, 38 ЗК УРСР ( в редакції від 12.03.1981 року); ст.ст. 15, 16, 203, 215 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 8, 12, 76 - 82, 141, 263 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позовних вимог заступника прокурора Вінницької області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_6 , Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», Вінницької міської ради, ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , про визнання права власності припиненим, визнання дій незаконними, скасування записів про реєстрацію права власності, скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та договору дарування, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Орган, якому законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб: Прокуратура Вінницької області, ідентифікаційний код 02909909, 21050, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33;

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ідентифікаційний код 39767547, 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63;

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_15 ;

Відповідач: Комунальне підприємство «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації, ідентифікаційний код 03338627, 21100, м. Вінниця, вул. Кропивницького, 2;

Відповідач: Вінницька міська рада, ідентифікаційний код 25512617, 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59;

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , АДРЕСА_16 .

Відповідач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_7 , адреса проживання АДРЕСА_17 ;

Відповідач: ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_8 , адреса проживання АДРЕСА_18 ;

Відповідач: ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_9 , адреса проживання АДРЕСА_19 ;

Відповідач: ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_10 , адреса проживання АДРЕСА_20 ;

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_11 , АДРЕСА_21 ;

Третя особа: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , АДРЕСА_22 ;

Третя особа: ОСОБА_9 , ідентифікаційний код НОМЕР_12 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_23 .

Повний текст рішення суду складено 19.08.2021 року.

Суддя: