Дата документу 15.04.2021 Справа № 310/9107/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/9107/20 Головуючий у 1 інстанції Кошева О.А.
Провадження № 22-ц/807/1644/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.05.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, складає між відповідачем та позивачем договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за графіком погашення кредиту та процентів.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.08.2020 року має заборгованість 20808,87 гривень, яка складається з наступного: 14521,09 грн. заборгованість за тілом кредита; 0,00- заборгованість за поточним тілом кредита; 14521,09 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6287,78 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нараховано комісії.

Просило суд стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15.05.2007 року у розмірі 20808,87 станом на 13.08.2020 року та судові витрати.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 15.05.2007 року у розмірі 14521,09 грн., що складається із заборгованості за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ „ПриватБанк судовий збір у розмірі 1467 грн.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в часті відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в оскарженій частині задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає що суд не врахував усі обставини справи.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що встановивши, що банк надав відповідачу кредиту, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом 3% на місяць, про що зазначено в Анкеті-заяві від 15.05.2007 року, яка додавалась до позовної заяви. Зазначають, що для правильного вирішення справи суттєвим є визначення строку дії картки, тому суду була надана довідка щодо виданих Позичальникові кредитних карток з інформацію про строк їх дії.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по простроченими відсотками.

В частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вбачається, що на підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» додано до позовної заяви заяву, згідно якої ОСОБА_3 , виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку Універсальна, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, розрахунок заборгованості за договором б/н від 15.05.2007 року, світлокопію паспорту ОСОБА_1 , виписку по картковому рахунку, довідки про зміну умов кредитування та про видачу кредитних карток (а.с. 3-48).

Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження погоджених між сторонами умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою не може бути прийнятий судом, оскільки за відсутності підпису відповідача у вказаних документах, неможливо встановити, що саме ці умови та правила були запропоновані відповідачу для ознайомлення.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які наведені у витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, та вважає узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, наведеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно посилання позивачем на відсутність заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Так, судом першої інстанції залишено поза увагою, що в Заяві ОСОБА_1 зазначено вид бажаної кредитної картки Кредитка «Універсальна», дату отримання ОСОБА_1 кредитної картки № НОМЕР_1 , встановлена базова відсоткова ставка 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (а.с. 15, зворот).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою, що сторони погодили розмір відсоткової ставки за кредитним лімітом.

Дослідивши розрахунок, наданий АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, колегією суддів встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у сумі 6 287,78 грн. суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді.

Встановлено, що базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 3 % на місяць, що становить 36% річних. Проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: з 31 березня 2015 року нарахування відбувалось за відсотковою ставкою у розмірі 43,2 % річних.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Колегією суддів враховується, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Проте, враховуючи, що ОСОБА_1 періодично здійснював погашення за наданим кредитом колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний розмір заборгованості, оскільки вказані зарахування також впливають на дійсний розмір тіла кредиту у відповідні періоди, на яке за умовами повинно було відбуватись нарахування відсотків та нарахування процентної ставки (простроченої).

Проте, дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що банком, на підтвердження збільшення кредитного ліміту долучено до позовної заяви довідку, відомості з якої суперечать інформації, відображеній у виписці по картковому рахунку ОСОБА_1 . Так, у виписці відсутні дані щодо зміни розміру кредитного ліміту, починаючи з 15 жовтня 2013 року.

За таких обставин, враховуючи те, що довідка про зміну умов кредитування не підписана представником банку, та суперечить відомостям відображеним у виписці, колегія суддів не приймає її як належний та допустимий доказ в контексті положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що Заява підписана відповідачем не містить обумовленого з відповідачем в письмовому вигляді розміру заборгованості за простроченими відсотками на рівні 72%, 30%, 34,8%, 43,2% як це відображено у наданому позивачем розрахунку заборгованості.

За період х 01.06.2015 року позивачем наданий розрахунок заборгованості з відсотковою ставкою 2,5%, 2,9%, 3,6%, в той час, як в анкеті-заяві сторони погодили відсоткову ставку 3%.

З урахуванням відсутності іншого розрахунку заборгованості, який містив би посилання на процентну ставку 36 % (тобто в межах умов кредитного договору), відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми заборгованості за простроченими відсотками. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2020 року (справа № 663/1292/17, провадження № 61-16605св19)

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог.

Відповідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів про погодження сторонами умов договору кредитування є помилковими і спростовується матеріалами справи, у зв`язку з чим рішення в частині відмови стягнення прострочених відсотків, підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року у цій справі в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні вимог.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» тіла кредиту в сумі 14521,09 гривень колегією суддів не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: