Справа № 214/2637/19
2/214/1452/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 серпня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у Дніпропетровській області у складі:

головуючого - судді Гриня Н.Г.

за участі секретаря судового засідання Кушнерук Ю.А.

учасники справи:

представника прокуратури Дніпропетровської області - Айдарової- Петрушкевич Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 214/2637/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі Державної Казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Криворізький відділ поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, прокуратура Дніпропетровської області, Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, суду,-

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь моральну шкоду в розмірі 1 074 000 гр.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21.04.2004 року ОСОБА_1 була затримана працівниками ВБНОН КМУ УМВС України у Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. 22.04.2004 року відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу №36041042 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України. Постановою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26.04.2004 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Постановою слідчого від 05.05.2004 року, було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_1 , де б воно не знаходилося. 11.08.2004 року останній було пред`явлено обвинувачення к вчиненні злочинів за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України. Обвинувальний акт було направлено до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. В подальшому постановою судді Жовтневого районного м. Кривого Рогу від 29.03.2005 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України повернуто прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування. Цією ж постановою запобіжний захід відносно ОСОБА_1 змінено, з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.05.2005 року, скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29.03.2005 року та справу направлено для подальшого судового розгляду. 03.11.2006 року Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Уманця Ю.І. вищезазначену кримінальну справу повернуто для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.01.2007 року постанову Жовтневого районного суду від 03.11.2006 року скасовано. Після чого постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.12.2007 кримінальну справу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 повернуто прокурору, однак ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.01.2008 постанову скасовано та направлено в суд для подальшого розгляду. Вироком Жовтневого районного суду м. кривого Рогу від 23.06.2010 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.08.2010 року скасовано вирок та направлено справу на новий судовий розгляд. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13.04.2012 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні злочину за ч.2 ст.311 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13.04.2012 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину за ч.3 ст.307 КК України, однак ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2012 вирок та постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу скасовано та направлено справу на новий розгляд. Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22.03.2013 року кримінальну справу повернено прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування, запобіжний захід ОСОБА_1 залишено без змін та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.03.2013 року постанову залишено без змін. Дане кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_1 було внесено 03.07.2013 року до ЄРДР №0000393 за ч.3 ст.307 КК України. Постановою ст. слідчого СВ Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майором поліції Єрьоміною В.В. від 06.10.2014 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000393 від 21.04.2014 року - закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України. Постановою ст. прокурора прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу від 08.10.2014 року, скасовано постанову від 06.10.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000393. Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 від 05.03.2019 року, закрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000393 від 03.07.2013 року, відносно обвинуваченої ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України. Отже, з 21.04.2004 року по 05.03.2019 року ОСОБА_1 знаходилась під слідством та обвинувачувалась у вчиненні злочинів, а це означає що 14 років 10 місяців 12 днів (179 місяців) поспіль постійно принижувалась честь, людська гідність останньої. Крім цього, в зв`язку незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури та суду ОСОБА_3 незаконно заходилась під вартою 11 місяців та 8 днів, на підписці про невиїзд 13 років 11 місяців 4 днів. У зв`язку з чим, діями органів досудового слідства було порушено право ОСОБА_1 на свободу та особисту недоторканість та завдано моральної шкоди, що виявилось в душевних стражданнях, які зазначала ОСОБА_1 у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності, перебування під вартою та в подальшому під підпискою про невиїзд, пов`язаними з цим обмеженнями в її житті , в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушенні і розриві деяких її соціальних зв`язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитися на її психологічному здоров`ю, вважає, що достатній розмір моральної шкоди становить 1 074 000 грн.

Ухвалою суду від 08.04.2019 провадження у справі відкрито та постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. (суддя Чернова Н.В.)

Від представника відповідача Державної казначейської служби України Калівітвєнцевої Г.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, згідно з положенням про державну казначейську службу України, казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Крім того, позивач свої вимоги щодо шкоди саме з Державної казначейської служби України не обґрунтував. Позивачем в обґрунтування розміру моральної шкоди не надані докази на підтвердження завданої моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача, у зв`язку з чим просять суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.149-150)

20 серпня 2019 року представником Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області Новіковим С.А. надано суду пояснення відповідно до яких вважає, що вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної їй шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду у розмірі 1 074 000 грн є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Свою позицію обґрунтовує наступним, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Вважають що позивач не надала суду доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та спричинення останній моральної шкоди у визначеному нею розмірі (а.с.153-154).

29 липня 2019 року надійшли пояснення від представника прокуратури Дніпропетровської області Афанасенко К.В. згідно яких, остання вказує, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала під кримінальним переслідуванням у період з 22.04.2004 до 05.03.2019 року тобто повних 178 місяців. Однак до позовної заяви та наданих до суду матеріалів жодних доказів причино - наслідного зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та спричиненням ОСОБА_1 моральної шкоди у визначеному нею розмірі не надано. А порушення нормальних життєвих зв`язків, про які зазначає позивач, становлять саме ту моральну шкоду, розмір якої визначено державою. При цьому окремим доводом у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про незаконне перебування її під вартою 11 місяців та на підписці про невиїзд 13 років 11 місяців. Проте, згідно з положенням закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» окремі процесуальні дії під час досудового та судового розслідування не розмежовується: незаконне затримання є складовою основної підстави для відшкодування моральної шкоди - незаконне перебування під слідством та судом, і розраховуються за вимогами ст.13 Закону - не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_1 повністю визнавала свою вину, на допитах розповідала про організацію продажу наркотичних речовин, ціни на них, місця збуту, розподіл ролей із спільницею. Таким чином вимоги ОСОБА_1 про стягнення заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 1 074 000 грн. є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства (а.с.165-170).

Ухвалою суду від 10.12.2019 закрито підготовче провадження по справі, справа призначена до судового розгляду по суті (суддя Чернова Н.В. а.с.218-219)

19 травня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказана цивільна справа передана у провадження суддя Гриня Н.Г. (Т.2 а.с.2)

17 лютого 2021 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області витребувано з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України (Т.2 а.с.27-28).

Представник позивачки ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилася, поза межами судового засідання надал суду заяву відповідно до якої, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та просила суд її задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Державної казначейської служби не зявилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, будь-яких клопотань до суду не надходило.

В судовому засіданні представник прокуратури Дніпропетровської області позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у поясненнях на позовну заяву, при цьому пояснила, що позивачкою не надано доказів на підтвердження моральної шкоди.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до протоколу затримання від 21.04.2004 року ОСОБА_1 була затримана працівниками ВБНОН КМУ УМВС України в Дніпропетровській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України (а.с.9)

Постановою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26.04.2004 року ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (а.с.12).

Постановою слідчого від 05 травня 2004 року було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_1 (а.с.13)

Постановою слідчого від 11 серпня 2004 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України за ознаками: незаконного виготовлення, придбання, зберігання прекурсорів з метою збуту, а так само незаконний збут прекурсорів, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах (а.с.14-16).

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 березня 2005 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307 , ч.2 ст.311 КК України повернуто прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування; запобіжний захід відносно ОСОБА_1 було змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд (а.с.18).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2005 року скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29.03.2005 року про направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування. Справу направлено в той самий суд для подальшого судового розгляду (а.с.19-21);

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 листопада 2006 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України повернено прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування. (а.с.22-23).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2007 року скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03.11.2006 року про направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування. Справу направлено в той самий суд для подальшого судового розгляду (а.с.24-25);

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2007 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307 , ч.2 ст.311 КК України повернено прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування. (а.с.26-27).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2008 року скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.12.2007 року про направлення кримінальної справи для проведення додаткового розслідування. Справу направлено в той самий суд для подальшого судового розгляду (а.с.28-29).

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2010 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311, ч.4 ст.70 КК України та визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього особисто належного майна (а.с.31-41).

Ухвалою аапеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2010 року - вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.06.2010 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд в той самий суд в іншому складі (а.с.42-44).

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Кулігіної Т.Д. від 13 квітня 2012 року - ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні злочину за ч.2 ст.311 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.45-51).

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2012 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину за ч.3 ст.307 КК України та призначено покарання 5 років позбавлення волі. У відповідності до ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання із іспитовим строком на 3 роки (а.с.52-70).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2012 року скасовано вирок та постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 квітня 2012 року, у відношенні ОСОБА_1 , кримінальну справу направлено на новий розгляд в той самий суд в іншому складі (а.с.71-80).

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Власенко М.Д. від 22 березня 2013 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , у вчиненні злочинів за ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України, повернено прокурору Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування (а.с.81-86).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року залишено без змін постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.03.2013 року про направлення кримінальної справи відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для проведення додаткового розслідування (а.с.87-89);

Згідно витягу №0000393 03.07.2013 року відносно ОСОБА_1 були внесені відомості за ч.3 ст.307 КК України (а.с.90).

Постановою ст. слідчого СВ Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майором поліції Єрьоміною В.В. від 06.10.2014 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000393 від 21.04.2014 року закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.2 ст.311 КК України (а.с.92-97).

Постановою ст. прокурора прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу від 08.10.2014 року, скасовано постанову від 06.10.2014 року про закриття кримінального провадження №0000393 (а.с.98-99);.

Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Унжаковою Б.М. від 05.03.2019 року закрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000393 від 03.07.2013 року, відносно обвинуваченої ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307, ч.2 ст.311 КК України (а.с.100-103).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України.

Так, положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За частиною 3 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Отже, відповідно до вищезазначених норм закону, позивачка має право на відшкодування спричиненої їй незаконним притягненням до кримінальної відповідальності моральної шкоди.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала під слідством та судом з 21.04.2004 по 05.03.2019, тобто протягом 179 місяців.

Отже, позивачка без відповідної правової підстави 179 місяців перебувала під кримінальним переслідуванням, у зв`язку чим зазнала душевних переживань, втратила авторитет серед оточення. При цьому протягом певного часу утримувалася під вартою, внаслідок чого була ізольована від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на її життя, що привело до зміни її життєвого укладу та завдало їй значних страждань. Також позивачка була обмежена у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно неї також застосовувався запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом встановлений в сумі 6000грн.

Отже, враховуючи ступень негативного впливу на життя та свідомість позивачки як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту її перебування під вартою зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які понесла позивачка через неможливість тривалого відновлення своїх прав, належний розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в даному випадку складає 900 000 грн, що відповідає принципу розумності та справедливості та не призведе до її збагачення.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 256,257,261, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України, від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на корить ОСОБА_1 900 000 (дев`ятсот тисяч) грн. компенсації моральної шкоди.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене 17 серпня 2021 року.

Суддя: Н.Г.Гринь