СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №2-2/12
Провадження №6/760/57/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

31 серпня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа про стягнення заборгованості, виданого на підставі рішення судувід 07.12.2012 у справі №2-2/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд Лайн ЛТД».

ІІ. Описова частина

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа по справі №2-2/12 виданого 26.03.2013 Солом`янським районним судом м. Києва на підставі рішення від 07.12.2012 про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №60/VIP від 26 серпня 2008 року в сумі 356 062,10 доларів США, 1 336 240,10 євро, 2 872714,87 гривень, та витрати на оплату судового збору в сумі 3 219,00 грн.

Боржник стверджує, що на момент набрання чинності зазначеним рішенням суду строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 1 рік.

Вперше зазначений виконавчий лист було пред`явлено до виконання 26 квітня 2013 року.

03 липня 2017 року, як зазначає Боржник, державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник наполягає на тому, що з 03 липня 2017 року після переривання поновився перебіг річного строку для пред`явлення виконавчого листа від 26.03.2013 до виконання, оскільки положення ч. 5 Прикінцевих і перехідним положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016) до даного випадку не можуть бути застосовані.

Боржник наполягає на тому, що згідно з положеннями вказаного пункту виконавчі документи, видані до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» ( в редакції від 02.06.2016), пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом. Зазначене, на думку Боржника, слід тлумачити таким чином, що строк пред`явлення до виконання продовжується до трьох років лише для тих виконавчих листів, які взагалі не були пред`явлені до виконання. Натомість, виконавчий лист від 26.03.2013 пред`являвся до виконання, після чого був повернутий і після переривання поновився саме той строк, який передбачений законом на момент його переривання. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 вересня 2019 року в справі №409/4751/12.

Таким чином, на переконання Боржника, повторне подання Банком виконавчого листа на примусове виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. відбулося поза межами встановленого для цього строку, а тому і відкриття виконавчого провадження з подальшим здійсненням виконавчих дій не відповідає положенням закону.

З огляду на такі обставини ОСОБА_1 просить визнати виконавчий лист від 26.03.2013 таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з закінченням строку пред`явлення його до примусового виконання.

Ухвалою від 17.09.2020 зупинено стягнення на підставі виконавчого листа від 26.03.2012, щодо якого розглядається справа.

У судовому засіданні представник Божника підтримав заяву.

Представник стягувача - АТ «Укргазбанк» - проти задоволення зави заперечував, наполягаючи на тому, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню немає, оскільки Прикінцевими та перехідними положенням Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був продовжений до трьох років.

ІІІ. Мотивувальна частина

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07.12.2012 було задоволено позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №60/VIP від 26 серпня 2008 року в сумі 356 062,10 доларів США, 1 336 240,10 євро, 2 872714,87 гривень, та витрати на оплату судового збору в сумі 3 219,00 грн.

26 березня 2013 року був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 356 062,10 доларів США, 1 336 240,10 євро, 2 872714,87 гривень, та витрати на оплату судового збору в сумі 3 219,00 грн. Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент набрання чинності вказаним рішенням суду строк пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання становив 1 рік.

Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання 26 квітня 2013 року, а постановою від 03 липня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 124 Конституції України закріплює принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

Згідно з частиною четвертою та п`ятою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. Таким чином, на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-2/12 від 26.03.2013 не сплинув, оскільки був перерваний, а після повернення виконавчого документа стягувачу на підставі постанови державного виконавця від 03.07.2017, виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом строку, встановленого Законом в редакції від 02.06.2016, до 03 липня 2020 року.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 07 лютого 2020 року у справі № 2018/343/11 (провадження № 61-45682св18), в Ухвалі КЦС ВС від 22.04.2021 в справі № 766/17331/20, у постанові КЦС ВС від 26.05.2021 в справі № 541/1213/14-ц.

Зазначені правові позиції викладені пізніше, ніж та, на яку посилався Боржник у своїй заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому саме вони підлягають застосуванню при вирішенні справи.

Таким чином, передбачених статтею 432 Цивільного процесуального кодексу України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в даному випадку немає.

Враховуючи викладене, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд скасовує заходи, вжиті згідно з ухвалою від 17.09.2020 про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд ухвалив:

1.У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання такими, що не підлягає виконанню, виконавчого листа про стягнення заборгованості відмовити.

Скасувати заходи, вжиті згідно з ухвалою суду від 17.09.2020 на підставі ч. 3 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, у вигляді зупинення виконання на підставі виконавчого листа №2-2/12, виданого Солом`янським районним судом міста Києва 26 березня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №60/VIP від 26 серпня 2008 року в сумі 356 062,10 доларів США, 1 336 240,10 євро, 2 872714,87 гривень, та витрати на оплату судового збору в сумі 3 219,00 грн.

2.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складання

Суддя: