КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1036/18
Провадження № 2/534/10/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О ., з участю: секретаря судового засідання Похилої В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , представника органу опіки та піклування Малохатько М.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчій комітет Горішньоплавнівської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 2004 року народження. Заявлені вимоги мотивує ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.

Ухвалою суду від 08.08.2018 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.03.2019 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 на задоволенні позову наполягала. Пояснила, що ОСОБА_3 життям доньки не цікавиться, аліменти не сплачує. Вважає, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав захистить права дитини.

Представник позивача ОСОБА_2 наполягала на задоволенні позову. Вважає, що відповідач умисно та свідомо усунувся від виконання батьківських обов`язків з вихованні та утримання дитини. Протягом тривалого часу життям доньки не цікавиться, а посилання відповідача на його тривале лікування не відповідає дійсності.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що після отримання травми в 2016 році він тривалий час хворів і не мав можливості виконувати батьківські обов`язки. Після його виписки з лікарні позивач заборонила йому відвідувати доньку, оскільки його хвороба могла спричинити їй шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_4 в задоволенні позову прохала відмовити, та пояснила, що відповідач усвідомлює свої батьківські обов`язки з виховання та утримання дитини, любить доньку та бажає приймати участь у її житті, проте через проблеми зі здоров`ям та перешкоди позивача певний час не мав можливості виконувати батьківські обов`язки.

Представник органу опіки та піклування Малохатько М.В. пояснила, що органом опіки та піклування було розглянуто та перевірено матеріали виконання ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 . Відповідач дійсно певний час не виконував батьківські обов`язки, проте це було викликано об`єктивними обставинами, а саме його станом здоров`я. Вважає, що висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, а позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що є рідною сестрою позивача. Пояснила, що вона разом з чоловіком часто відвідують ОСОБА_8 та допомагають їй у догляді доньки. Відповідача ОСОБА_3 разом з донькою не бачила протягом останніх 4 -х років, дні народження доньки він не відвідує, подарунки не дарує. Про перешкоди ОСОБА_8 відповідачу у спілкуванні з донькою їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_9 показав, що родину ОСОБА_10 знає приблизно з 2010 року. Це була дружня сім`я, відповідач забезпечував родину та піклувався про доньку, проте років 6-7 тому стосунки погіршилися, і приблизно 5 років тому сторони припинили подружні відносини. Свідок є чоловіком сестри позивачки та часто відвідує ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Допомагає ОСОБА_8 відвести доньку до лікарні, вивести її на прогулянку та ін. Свідку відомо, що відповідач не приймає участі у житті доньки протягом останніх 5 років. Доглядати за ОСОБА_11 допомагають мати та вітчим позивачки та він (свідок ОСОБА_9 ) з дружиною. Щодо перешкод позивачкою ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що з родиною ОСОБА_10 знайома близько 16 років. Це була нормальна сім`я, дружня, відповідач піклувався про доньку та дружину та забезпечував родину. У них був власний бізнес, купили квартиру. Але потім стосунки в сім`ї погіршилися, вони розлучилися. Протягом останніх 4 років ОСОБА_3 з родиною не проживає, життям доньки не цікавиться та не допомагає ОСОБА_8 ні матеріально ні в будь-який інший спосіб піклуватися про доньку.

Свідок ОСОБА_13 є чоловіком матері позивачки. Показав суду, що останні 5 років відповідач з родиною не проживає та не приймає участі у житті доньки. Ще за час подружнього життя ОСОБА_3 почав вживати алкогольні напої, грав на ігрових автоматах, не приходив додому ночувати. Приблизно в 2016 році ОСОБА_3 отримав травму та перебував на лікуванні, де захворів ще й на золотистий стафілокок. Через цю хворобу ОСОБА_8 прохала ОСОБА_14 не приходити до доньки, оскільки за рекомендацією лікарів у дитини відсутні щеплення, і контакт з хворим такою хворобою батьком може бути для неї небезпечним.

Свідок ОСОБА_15 , яка є матір`ю відповідача показала, що в 2016 році її син отримав серйозну травму та перебував на тривалому лікуванні. Понад 3 місяці він лежав в лікарні, а потім ще приблизно1,5 роки пересувався на милицях. Загалом термін реабілітації склав близько 3 років. За час його перебування на лікуванні, позивач розлучилася з ним, стягла аліменти за рішенням суду та через суд поділила спільне майно. Коли ОСОБА_14 викликали до органу опіки та повідомили про позов ОСОБА_8 про позбавлення його батьківських прав, там він і дізнався про наявність заборгованості зі сплати аліментів. Саме через незадовільний стан здоров`я та тяжке матеріальне становище він не мав змоги відвідувати та утримувати доньку, проте він дуже її любить та бажає брати участь у її житті. Через хворобу ОСОБА_3 позивач не дозволяла йому відвідувати доньку, вимагала довідку про стан здоров`я. Їй також заборонила відвідувати онуку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Комсомольськ народилася ОСОБА_16 , батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.8).

На підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 31.05.2016 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано (т.1 а.с.7).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.06.2016 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму, щомісячно, починаючи з 11.04.2016 і до досягнення дитиною повноліття (т.1 а.с.15).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.11.2016 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-11).

Відповідно до довідки б/н від 02.07.2018 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_16 (т.1 а.с.14). Відповідно до акту б/н від 02.07.2018 в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає з серпня 2015 року (т.1 зворотній бік а.с.14).

Згідно консультативного висновку спеціаліста № 91 від 24.03.2015, ОСОБА_16 , 2004 року народження, встановлений діагноз дитячий церебральний параліч спастична форма зі стійкими тяжкими руховими, мікроцефалія виражена когнітивна недостатність, гіперкінетичний синдром, плосковальгусна деформація ступнів (т.1 а.с.18).

Відповідно до виписки з амбулаторної карти ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дитина має статус інваліда дитинства з 2005 року. Щорічно проводиться медикаментозне лікування в рамках реабілітаційних заходів. Стан дитини і перебіг хвороби в період статевого дозрівання має тенденцію до погіршення і потребує постійного застосування дороговартісного лікування (т.1 а.с.21).

Відповідно до довідки № 1608 від 12.03.2020 виданої Горішньоплавнівським міським відділом ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в провадженні ДВС перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_11 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно. З моменту відкриття виконавчого провадження боржником самостійно сплачено аліменти лише один раз в сумі 2500 грн. Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем було проведено звернення стягнення на майно боржника, а саме реалізовано 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Майно реалізовано під час других торгів через електронні торги ДП СЕТАМ за ціною 164900 грн. Кошти в сумі 155255 грн перераховані ОСОБА_1 29.08.2019. Станом на 12.03.2020 ОСОБА_3 аліменти не сплачує та має заборгованість в розмірі 35781,69 грн.

Згідно з наданою Горішньоплавнівським міським відділом ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) довідки, заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 2004 року народження, станом на 01.12.2020 складає 67058,73 грн.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області за № 03-26/2910 від 14.09.2018 ОСОБА_3 щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 2004 року народження, орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, з урахуванням думки комісії з питань захисту прав дитини, вважає недоцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , 2004 року народження (т.1 а.с.52-53).

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї.

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, у відповідності до ст.ст.150, 151 Сімейного кодексу України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе.

Відповідно до ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач життям дочки не цікавиться, не відвідує її, не допомагає матеріально її утримувати. Навіть з моменту знаходження справи в суді відповідач не вжив ніяких заходів для того щоб змінити своє відношення до дитини. Аліменти не сплачує, ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав і не надає. Однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач не виконував батьківські обов`язки з об`єктивних причин, а саме через проблеми зі здоров`ям та тяжке матеріальне становище.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої дочки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18.12.2008) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07.12.2006, п. 54).

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16.07.2015, п. 100).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07.12.2006, п.п. 57-58).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2018 у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Позивачем не доведено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 263,265 ЦПК України , суд,-

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчій комітет Горішньоплавнівської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості, що не оголошуються.

Повне ім`я позивача:ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
Повне ім`я відповідача: Третя особа: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 Виконавчій комітет Горішньоплавнівської міської ради в особі органу опіки та піклування: вул. Миру, 24 м. Горішні Плавні, Полтавської області 39803.

Суддя Т.О.Куц

Повний текст судового рішення складено 12.03.2021.