ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/721/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/830/20 Категорія: 304090300 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» скерувало до суду позов до відповідачки про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх позовних вимог банк вказував на те, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 08 листопада 2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом відповідачка підтвердила, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, тому акцептуючи пропозицію банку відповідачка підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку.

Банк вказує, що виконання відповідачкою договору також вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору. (Умов та правил надання банківських послуг)

Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобіганню виникненню овердрафту відповідно до положень п.1.1.1.44 договору.

Порядок внесення змін до договору, зокрема щодо зміни відсоткової ставки за користування кредитом, відсотків, що нараховуються за порушення зобов`язання, відсотків у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач обгрунтовував також пунктами 1.1.1.67, п.1.1.5.1 та п. 1.1.5.2 договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа місяця, зобов`язання клієнта вважаються простроченими, списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Нарахування банком відсотків у разі прострочення здійснення обов`язкових платежів, нарахування подвійних відсотків, штрафів, відсотків по ч. 2 ст. 625 ЦК України банк обгрунтовував Умовами та правилами надання банківських послуг.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 28 січня 2020 року має заборгованість 36 814,95 грн, з яких:

17 963,42 грн - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17 963,42 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

5 074, 10 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

11 548,15 грн нарахована пеня;

0,00 - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн штраф (фіксована частина);

1 729,28 грн штраф (процентна складова).

Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки разом із судовими витратами у розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд вважав, що позивачем недоведено, що на момент підписання анкети-заяви 08 листопада 2012 року належний відповідач була ознайомлена саме з тими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» та саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви, тому такі умови не можуть вважатися складовою частиною укладеного договору. Крім того, банком не підтверджено також те, що розрахунки заборгованості за договором б/н від 08 листопада 2012 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувалася відповідачка.

Суд також зауважив, що банком не надано належних доказів щодо підстав зміни прізвища підписанткою анкети-заяви ОСОБА_3 та зазначеною як відповідач у справі ОСОБА_4 .

Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку.

Апелянтом вказано на те, що рішення є необгрунтовани та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Скаржник звертає увагу на те, що встановити особу відповідачки та зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » суд міг по сукупності доказів, які надавалися позивачем з позовною заявою, зокрема: ІПН відповідачки, паспорт із відміткою про шлюб та датою народження, а тому є належним відповідачем у справі. Апелянт надає разом із апеляційною скаргою копію паспорту ОСОБА_2 та її ІПН.

З приводу укладення договору та його умов скаржник зазначає, що підписуючи анкету-заяву, відповідачка пройшла ідентифікацію у банку, а тому повторне заповнення будьяких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів не вимагалося. На підставі підписаної анкети-заяви відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт 9 000 грн. ОСОБА_2 після отримання картки здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки відповідачкою та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім того, остання зверталася до банку з метою перевипуску картки, отримувала перевипущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжувала користуватися.

Задля додаткового підтвердження факту користування відповідачкою кредитними коштами банк додає до апеляційної скарги виписку по рахунку відповідачки, довідки про зміни умов кредитування та про видані картки, чого не було надано до суду першої інстанції.

Апелянт, із вказівкою на ряд висновків ВС, наголошує на тому, що саме виписка є первинним документом та належним доказом, що підтверджує отримання кредитної картки та користування кредитними коштами на банківському рахунку.

Крім того, скаржник вказує на безпідставній відмові суду у стягненні тіла кредиту та нарахованих відсотків за ст. 625 ЦК України та неустойки.

Апелянт зазначає, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та вищевказані доводи банку, в зв`язку із чим просив апеляційний суд скасувати заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08 листопада 2012 року ОСОБА_3 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. (а.с. 12)

У вказаній анкеті підписантка зазначила про свій намір отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» без зазначення розміру бажаного кредитного ліміту.

Відомостей про розмір процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Підписанням вказаної заяви відповідачка погодилася на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Підписантка ознайомилася і згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав до суду розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року, розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2019 року, розрахунок заборгованості станом на 28 січня 2020 року, анкету-заяву, витяг з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг, копію паспорта ОСОБА_4 .

Зазначених в анкеті-заяві Тарифів та Пам`ятки клієнта як частини договору банком не надано.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої банком, станом на 28 січня 2020 року має заборгованість 36 814,95 грн, з яких:

17 963,42 грн - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 17 963,42 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

5 074, 10 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

11 548,15 грн нарахована пеня;

0,00 - нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн штраф (фіксована частина);

1 729,28 грн штраф (процентна складова).

Відповідачкою вказаний розрахунок не спростовано.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності договірних відносин, заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) у сукупності з іншими доказами може бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Проте, така виписка не була надана позивачем до районного суду, а нові докази, додані до апеляційної скарги та які не були надані суду першої інстанції, суд не приймає до уваги у силу вимог ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України.

Апеляційний суд критично оцінює доводи банку, щодо неподання виписки по рахунку, довідок про зміну умов кредитування та видані кредитні картки, як і копії паспорту ОСОБА_3 та її ІПН, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості подання таких документів до суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від волі позивача. Доводи позивача в цій частині зводяться лише до припущень щодо достатності доказів, які надані разом з позовною заявою.

У зв`язку із неврахуванням виписки по банківському рахунку як належного та допустимого доказу отримання кредитних коштів та їх використання, колегія суддів вважає, що на підставі наданих позивачем до суду першої інстанції доказів неможливо достовірно встановити існування між сторонами договірних кредитних зобов`язань.

Таким чином і посилання скаржника на постанови ВС від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16, постанову ВС від 29 липня 2020 року у справі № 753/10779/16 та постанову ВС від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17, постанову ВС від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/14 є безпідставними, як і обгрунтування необхідності її врахування під час перегляду оскаржуваного рішення.

При цьому, апеляційний суд наголошує на неможливості врахування як належного та допустимого доказу на підтвердження умов договору саме наданих банком Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та укладаючи з позивачем договір.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року ( справа № 342/180/17), який вірно враховано місцевим судом під час ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами отримання клієнтом кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, порядок нарахування та розмір відсотків за його користування, можливість виникнення за позичальником простроченого тіла кредиту, нарахування підвищених відсотків, нарахування банком штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, пені, підвищених відсотків по ст. 625 ЦК України та підстав їх нарахування та строковості зобов`язань.

Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 листопада 2012 року шляхом підписання заяви та узгодження між сторонами вищевказаних умов договору.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати колегія суддів залишає за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді