Справа № 1306/8251/12 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/965/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретар: Симець В.І.

з участю: представників апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, що не брала участі у справі ОСОБА_5 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

11 грудня 2012 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено, розірвано шлюб.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року задоволено. Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року у цивільній справі №1306/8251/2012 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу скасовано.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2020 року провадження у справі закрито у зв`язку з смертю позивача ОСОБА_6 .

Ухвалу оскаржила особа, що не брала участі у справі ОСОБА_5 . В апеляційній скарзі стверджує, що має право на оскарження ухвали суду від 19 березня 2020 року в порядку норм ст.352 ЦПК України, оскільки оскаржувана ухвала впливає на її спадкові права. Зазначає, що позивач був її рідним братом та вона як спадкоємець за законом другої черги прийняла спадщину після його смерті, оскільки спадкоємців першої черги у позивача не було. Звертає увагу, що заяву про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_3 подала вже після смерті позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому в такий спосіб остання незаконно намагається відновити після смерті свого колишнього чоловіка статус дружини та одночасно статус спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 . Стверджує, що на час розгляду заяви відповідачки ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, суду було відомо, що прийняте ним рішення вплине на її права, свободи, інтереси та обов`язки як спадкоємця, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку, тому суд зобов`язаний був залучити її до участі у справі, як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Однак суд безпідставно проігнорував заяву її представника ОСОБА_7 про вступ у справу, а також про відкладення розгляду з 18.03.2020 року у зв`язку з карантином. Вважає, що у такий спосіб, суд обмежив їй доступ до суду чим порушив вимоги національного і міжнародного законодавства. Зазначає, що зважаючи на те, що оскарження ухвали про перегляд заочного рішення не передбачено чинним процесуальним законодавством, висловлює своє заперечення на неї в апеляційній скарзі на ухвалу про закриття провадження у справі. Незаконність ухвали про перегляд заочного рішення полягає у тому що, скасовуючи заочне рішення суд уже свідомо розумів про подальшу долю розгляду даної справи, а саме про її закриття у зв`язку з смертю позивача, оскільки про його смерть суду було відомо станом на 18.03.2020 про що зазначається в самій ухвалі від 18.03.2020 року. У даному випадку суд скористався правою прогалиною процесуального права , а саме тим, що ухвала про скасування заочного рішення окремо від рішення не оскаржується. Звертає увагу, що відповідач ОСОБА_3 подаючи заяву про перегляд заочного рішення не зазначила та не здійснила посилання на докази,які мають істотне значення для правильного вирішення справи і на такі докази нема жодного посилання в ухвалі, що суперечить вимогам процесуального закону, зокрема п.4 ч.1 ст.285 і ч.1 ст.288 ЦПК України. Крім цього, звертає увагу, що розірвання шлюбу було зареєстровано у РАЦС ще в січні 2013 року та видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу, а відтак це підтверджує, що на час відкриття спадщини вона була єдиним спадкоємцем позивача. Просить скасувати ухвалу суду про закриття провадження та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач по справі ОСОБА_6 помер, та дана категорія справ не допускає правонаступництва.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року задоволено позов ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , зареєстрований 25 листопада 1979 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 679.

В березні 2020 року ОСОБА_3 звернулась в суд із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року задоволено, заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року скасовано.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2020 року провадження у справі закрито у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_6 .

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин 1, 2 статті 55, пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Згідно з статтею 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

Проте цивільний процесуальний закон не конкретизує, хто ж саме є такі особи, яким чином суди повинні з`ясувати належність інших осіб до суб`єктів апеляційного оскарження.

З правового аналізу, вбачається, що стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом із тим, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 є рідною сестрою та особою, що у передбаченому законом порядку прийняла спадщину після смерті позивача по справі ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємець за законом другої черги.

18 березня 2020 року від адвоката Паращака Н. Б., представника ОСОБА_5 , надійшла заява про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, з тих підстав, що 24 лютого 2020 року позивач ОСОБА_6 , який був її рідним братом, помер.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано, того що, не зважаючи на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, постановлена ним ухвала впливає на майнові права і обов`язки певних осіб, зокрема не залученої до участі у справі як третьої особи ОСОБА_5 , яка є спадкоємцем ОСОБА_6 .

Суду першої інстанції слід було залучити ОСОБА_5 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору до початку розгляду заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по справі

Також судом першої інстанції не враховано ту обставину, що питання про скасування заочного рішення порушено ОСОБА_3 в березні 2020 року майже через вісім років після його ухвалення та одразу після смерті позивача ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме через місяць після його смерті.

Спір між сторонами виник з приводу особистих немайнових відносин,

і відновлення реєстрації шлюбу без наміру й можливості відновлення сімейних відносин не ґрунтується на нормах СК України, оскільки відновити шлюб

з особою, яка померла неможливо.

Скасування рішення суду через значний проміжок часу (через вісім років) й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини.

Судом першої інстанції не перевірено дійсних підстав та обставин подання ОСОБА_3 заяви про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2012 року та того, чи буде у такому разі її задоволення виправданим і відповідатиме вимогам статті 2 ЦПК України, пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, при наявності рішення суду про розірвання шлюбу, навіть

і ухваленого з певними процесуальними порушеннями, але яке було чинним протягом восьми років і до смерті позивача порушається принцип правової визначеності.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 березня 2020 рок скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09.08.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.