Справа № 697/2927/19
Провадження № 2/697/44/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 квітня 2021 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря Дрянової Н.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (далі - відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 2004 році позивачка звернулася до відповідачів з пропозицією щодо купівлі будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві приватної власності. Умови їхньої домовленості полягали в купівлі позивачкою для відповідачів іншого житлового приміщення в обмін на отримання належного останнім будинковолодіння.

Водночас, позивачці стало відомо, що двоє із шести власників будинку, який вона планувала придбати є неповнолітніми, а тому питання щодо продажу, зокрема, часток неповнолітніх потрібно було винести на розгляд опікунської ради при Степанецькій сільській раді Канівського району Черкаської області.

Відповідно до протоколу № 2 засідання опікунської ради від 11 березня 2005 року, комісія вирішила дозволити продаж часток спірного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_8 , 1991 року народження, а питання по неповнолітній ОСОБА_7 не виносилося, так як станом на 2005 рік вона мала б бути повнолітньою.

Вказане рішення опікунської ради було затверджено рішенням виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області за № 18 від 14 березня 2005 року.

Вказані рішення приймалися за умови, що неповнолітня буде забезпечена власністю, а тому ОСОБА_2 разом з відповідачем ОСОБА_4 та неповнолітньою ОСОБА_8 в 2004 році за кошти позивачки купили житловий будинок АДРЕСА_2 та оформили на вказаних осіб в рівних частках по 1/2 частці.

Купівля-продаж спірного домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 фактично відбулася влітку 2005 року, свідченням чого є передача технічних документів на будинковолодіння та зустрічна передача грошових коштів, за які було куплено інший житловий будинок для сім`ї ОСОБА_8 .

Нотаріально вищезазначений договір посвідчено не було, оскільки сім`я ОСОБА_8 переїхала до іншої області, а оскільки ОСОБА_8 на той момент, ще була неповнолітньою потрібно було ще рішення Потіцької сільської ради Миронівського району, Київської області.

В свою чергу, відповідачі запевнили її, що звернуться і візьмуть таке рішення, але до цього часу уникають спілкування.

Проте, фактично з 2005 року ОСОБА_2 володіє, розпоряджається та користується спірним будинковолодінням.

На момент звернення позивачки до суду з вищевказаним позовом відповідачі відмовляються укладати договір купівлі-продажу обґрунтовуючи це відсутністю коштів.

У зв`язку з вказаними обставинами, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 укладений 01 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також визнати за нею право власності на вказаний будинок.

У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії:

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав несплати судового збору за другу позовну вимогу майнового характеру та позивачці надано строк для усунення недоліків позовної заяви, відповідно до вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України (а.с.51-52).

На виконання вищезазначеної ухвали, представником позивачки адвокатом Бовшиком М.Ю. 28.11.2019 надано до суду оригінал квитанції про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. та зазначено, що ціну позову було визначено виходячи з договору купівлі-продажу від 06.04.2001, розмір якої становить 32288,00 грн. (а.с.54, 55-56).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачці в частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок (а.с.57-58).

Решта позовних вимог подано з додержанням вимог, викладених у ст.ст. 175-177 ЦПК України, підстави для залишення позову в частині вимог про визнання договору дійсним без руху, підстави для повернення заяви або підстави для відмови у відкритті провадження у справі не встановлені, а тому позовну заяву в частині вимоги про визнання договору дійсним ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.01.2020 (а.с.59).

Не погодившись з ухвалою суду від 03 грудня 2019 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок, ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Бовшика М.Ю. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального законодавства, просила її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.64-68).

Постановою Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено; ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок - скасовано; справу направлено до Канівського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду (а.с.85-89).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.02.2020 прийнято до розгляду вищевказаний позов та відкрито провадження в частині позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження на 26.02.2020 (а.с.94-95).

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою в сторін в судове засідання та необхідністю надання ними особистих пояснень (а.с.136, 153), відсутністю у суду відомостей про вручення повідомлень відповідачам (а.с.160), перебуванням судді в іншому судовому засіданні по розгляду цивільної справи № 697/3178/19 (а.с.174), перебуванням судді Льон О.М. на лікарняному (а.с.185), перебуванням судді Льон О.М. у відпустці (наказ від 07.10.2020 № 49) (а.с.197, 198), клопотанням представника позивачки - адвоката Бовшика М.Ю. про відкладення судового засідання, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, перебуванням судді Льон О.М. на лікарняному.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду даної справи.

Відповідачі та третя особа в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та місцем роботи. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідачів до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

06.04.2001 між ОСОБА_10 , діючою в інтересах ОСОБА_11 по дорученню посвідченому 14.03.2001 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. за реєстром № 3964 (далі - Продавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від свого імені та від імені неповнолітніх - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (далі - Покупці) було укладено договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними спорудами в селі Степанці, Канівського району, Черкаської області (далі - Договір).

Вказаний жилий будинок належить Продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Лагутінською Е.П. 17.08.2000 за реєстром №-1-2665 зареєстрованого Канівським відділенням інвентарбюро за реєстром №-6867 (п. 2 Договору).

Відповідно до відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій Канівським відділенням інвентарбюро 06.04.2001 за №-968, вартість будинку, що продається становить 32288 грн. (п. 5 Договору).

06.04.2001 зазначений Договір посвідчено державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 2-1074 та зареєстрований у Канівському відділенні інвентарбюро за реєстром №-6867 (а.с.43).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 04.08.2004 за № 43, виданій Канівській державній нотаріальній конторі про те, що за № 294 в погосподарській книжці № 3 Степанецької сільської ради, Канівського району Черкаської області рахується житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_3 , за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та неповнолітніми ОСОБА_7 , 1987 р.н., ОСОБА_8 , 1991 р.н. Цей будинок саманний, обкладений цеглою, критий шифером, житлова площа якого 63,8 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,22 га (земля не приватизована). Біля будинку надвірні споруди - сарай (а.с.44).

Відповідно до протоколу № 2 засідання опікунської ради при Степанецькій сільській раді від 11 березня 2005 року, комісія вирішила дозволити продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_8 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_3 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Дане рішення опікунської ради подано на розгляд виконкому Степанецької сільської ради (а.с.46).

Рішенням виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 14 березня 2005 року № 18 дозволено продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_8 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_3 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 і проживає там разом із своєю матір`ю - ОСОБА_4 (а.с.45).

Згідно довідки виконкому Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 31.10.2018 № 670, домоволодіння в АДРЕСА_3 рахується за відповідачами (підстава: погосподарська книга № 1, особовий рахунок № НОМЕР_1 ) (а.с.48).

Відповідно до відомостей Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Канівський відділок від 03.04.2019, які надані адвокату ОСОБА_1 , станом на 01.01.2013 житловий будинок в с. Степанці, Канівського району, Черкаської області зареєстровано у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2001 посвідченого Канівською державною нотаріальною конторою з реєстром №-1-673 (а.с.30).

Допитана у суді позивач в якості свідка показала, що сім`я відповідачів є багатодітною і в 2004 році вирішили продати їй будинковолодіння по АДРЕСА_4 ), яке належить їм на праві приватної власності за ціною 1800 дол. США. Умови їхньої домовленості полягали в купівлі позивачкою для відповідачів іншого житлового приміщення в обмін на отримання належного останнім будинковолодіння. Вона особисто знайшла будинок в селі Потік, Миронівського району, Київської області, який був придбаний за 1500 дол. США, переданих нею продавцю. Після чого опікунська рада дозволила продаж частки спільного майна, яке належить неповнолітній ОСОБА_8 , 1991 року народження і знаходиться в АДРЕСА_3 в зв`язку з тим, що вона є співвласницею 1/2 частини будинку, що знаходиться в селі Потік, Миронівського району, Київської області. Вважає, що 01.07.2005 між сторонами було укладено усний договір купівлі-продажу будинку, адже відповідачі передали їй технічний паспорт, правовстановлюючий документ та ключі від будинку, а вона їм кошти за будинок. Але в подальшому відповідачі не приїхали для нотаріального оформлення договору, на телефонні дзвінки не відповідають, що змусило її звернутися до суду.

Допитана в суді свідок ОСОБА_12 , яка з 1998 року по даний працює секретарем Степанецької сільської ради, показала, що з 2001 року будинковолодіння по АДРЕСА_1 , належить відповідачам, як багатодітній сім`ї на праві приватної власності, де вони й проживали до 2005 року. Підтверджує, що у 2005 році відповідач ОСОБА_3 збирав документи для продажу та просив дозвіл опікунської ради, де повідомив, що за кошти ОСОБА_2 було придбано будинок в селі Потік, Миронівського району, Київської області та оформлений по 1/2 частині на неповнолітню доньку та її матір ОСОБА_4 .. Після чого сім`я відповідачів виїхала з с. Степанці і не поверталася.

Проте позивачка звертає увагу, що нотаріально вищезазначений договір посвідчено не було, оскільки сім`я ОСОБА_8 переїхала до іншої області, а так як ОСОБА_8 на той момент, ще була неповнолітньою потрібно було рішення Потіцької сільської ради Миронівського району, Київської області. В свою чергу, відповідачі запевнили її, що звернуться і візьмуть таке рішення. Але до цього часу уникають спілкування, відмовляються нотаріально укладати договір купівлі-продажу обґрунтовуючи це відсутністю коштів, а тому вона звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Аналогічна висновки суду викладені також у постановах Верховного Суду від 04 березня 2019 року (справа № 665/2266/16-ц, провадження № 61 -29416св 18), від 17 квітня 2019 року (справа № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18), від 19 березня 2020 року (справа № 623/2589/17-ц, провадження № 61-36385св18) та від 23 листопада 2020 року (справа № 363/230/18, провадження № 61-8511св19).

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Як вбачається з вище вказаних матеріалів справи, а саме згідно довідки виконавчого комітету Степанецької сільської ради Канівського району Черкаської області від 04.08.2004 за № 43(а.с.44), довідки виконкому Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 31.10.2018 № 670, відомостей Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Канівський відділок від 03.04.2019 (а.с.30) домоволодіння в АДРЕСА_3 рахується за відповідачами (підстава: погосподарська книга № 1, особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Також, визнання правочину дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватись до правочинів, які не були посвідчені нотаріально.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підтвердження своїх вимог, позивач наводить вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до змісту яких вбачається, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального свідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як зазначалося судом, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Проте будь-яких доказів ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину позивачем суду не надано, як власне і не надано самого договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_4 , укладеного 01.07.2005 між ОСОБА_2 та відповідачами.

Суду також не доведено будь-якими доказами обставин ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору.

Жодних об`єктивних перешкод для нотаріального посвідчення договору (стан здоров`я, виїзд за кордон на постійне місце проживання, втрати будь-якого зв`язку позивача з відповідачами чи інше) судом не встановлено та з матеріалів справи не вбачається. Також не встановлено втрату можливості посвідчення договору купівлі-продажу саме на момент розгляду справи та ухвалення рішення.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивачем не доведено в чому саме полягає безповоротне ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

Доводи позивачки про те, що вона разом з відповідачем ОСОБА_4 та неповнолітньою ОСОБА_8 в 2004 році за кошти позивачки купили житловий будинок АДРЕСА_2 та оформили на вказаних осіб в рівних частках по 1/2 частці, суд вважає безпідставними, оскільки вказаний факт не підтверджується належними доказами та не відноситься до істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, а тому в задоволенні її позову необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 204, 206, 210, 220, 640, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: Степанецька сільська рада об`єднаної територіальної громади Черкаської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 12.04.2021.

Суддя О . М . Льон