Дата документу 06.08.2021 Справа № 336/1447/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2620/21 Головуючий у 1-й інстанції: Боєв Є.С.
Є.У.№ 336/1447/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

із апеляційною скаргою Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Зазначав, що у період з 01.10.2016 по 01.02.2021 відповідачеві надавалися послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на суму 53 258,62 грн. Посилаючись на те, що споживач не вносив плату за отримані послуги, просив суд на підставі ст.ст.9,19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стягнути вказану заборгованість та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач не є власником квартири, в яку надавалися послуги, а отже і не зобов`язаний вносити плату за тепло- і водопостачання.

Не погоджуючись з рішенням суду, Концерн «Міські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду в оскаржуваній скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Позивач зазначає, що судом порушено вимоги ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачений солідарний обов`язок власника житла і членів його сім`ї з оплати житлово-комунальних послуг .

Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження отримані відповідачем 06.07.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував, що він не є ані власником, ані наймачем квартири АДРЕСА_2 , а тому і не зобов`язаний нести витрати із її утримання.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки не є власником квартири, а доказів, що він користувався житлово-комунальними послугами, суду не надано.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, а тому з ними не можна погодитися.

Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та іншими нормативно-правовими актами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 постійно зареєстрований і проживає в квартирі АДРЕСА_2 , і на його ім`я ОСОБА_2 «МТМ», який надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання теплопостачання, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.4,10, 17).

Крім ОСОБА_1 в квартирі також зареєстрована ОСОБА_3 , яка є власником квартири (а.с.44).

Згідно з витягом із особистого рахунку № НОМЕР_1 заборгованість споживачів за послуги з централізованого опалення та гаряче водопостачання за період з 01.10.2016 по 01. 02.2021 року становить 53 258, 62 грн.(а.с.5-6).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач (індивідуальний) фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивачем як доказ на підтвердження позовних вимог надано витяг із особистого рахунку відповідача, згідно з яким останній має заборгованість з оплати послуг з теплопостачання та централізоване гаряче водопостачання за період з 01.10.2016 по 01.02.2021 на загальну суму 53 258, 62 грн. (а.с.5,6).

Наданий позивачем розрахунок відповідач не спростував, доказів не проживання у квартирі за місцем реєстрації не надав, як не надав і доказів того, що у період з 01.10.2016 по 01.02.2021 послуги ним не споживались або споживались не відповідачем.

Відповідач в даному випадку є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються йому за зареєстрованим місцем постійного проживання.

Послуги з опалення квартири не відносяться до тих, які не надаються виключно мешканцям житла, а одночасно забезпечують утримання житла в належному стані, тож відповідач ОСОБА_1 в даному випадку є споживачем житлово-комунальних послуг, які надається за вказаною адресою.

Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України № 1875 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. 32 ч. 1 Закону № 1875).

Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Стаття 543 ІІК України передбачає. що в разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсягу як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 має солідарний із власником житла обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг, кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, висновки суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача є таким, що не ґрунтується на законі і не відповідає фактичним обставинам справи.

Аналізуючи здійснений позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.10.2016 по 01.02.2021, колегія суддів вважає, що позивачем порушено строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У відзиві на позов відповідач просив застосувати строки позовної давності.

Статтю 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач звернувся до суду із позовом 25.02.2021 та просив про стягнення заборгованості за період з 01.10.2016 по 01.02.2021.

Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить 3 роки.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача в межах строку позовної давності за період з лютого 2018 року по лютий 2021 року складає 41766,90 гривень.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, неповно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального права і дійшов помилкового висновку відсутність підстав для стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Отже, доводи апеляційної скарги Концерну «МТМ» про невідповідність висновків суду обставинам справи, та вимогам закону знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду, а тому рішення суду відповідно до ст.376ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь Концерну «МТМ» витрати по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги в розмірі 4450,50 гривень ( 1780,2 + 2670,3 = 4450,50)

Керуючись ст. ст.374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 квітня 2021 у цій справі скасувати .

Позов Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, заборгованість за надані послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 41766,9 гривень ( сорок одна тисяча сімсот шістдесят шість гривень 90 копійки) та судовий збір в розмірі 4450,50 гривень ( чотири тисячі чотириста п`ятдесят гривень 50 копійок)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Суддя: А.В. Дашковська

О.М. Кримська