Справа № 592/4339/21
Провадження № 2/592/1314/21
УХВАЛА

Про залишення позовної заяви без руху

13 квітня 2021 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Фоменко І.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (місцезнаходження: 08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Стельмаха, буд. 9А, оф. 203), про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивач просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9849, вчинений 29.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами заборгованості в сумі 47504,50 грн.

Вивчивши матеріали позовної заяви та документи, що додані до неї, суддя дійшов висновку, що позов слід залишити без руху, зважаючи на наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів №1023-XII від 12.05.1991 року.

Споживачі мають право на захист своїх прав державою (п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

За правилом ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом (ст. 22 Закону №1023-XII від 12.05.1991 року).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в постанові «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», вимоги споживачів про захист їх прав розглядаються у позовному провадженні. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ЦПК щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Так, права споживачів визначені у ІІ Розділі ЗУ «Про захист прав споживачів».

Крім того, інші випадки порушення прав споживачів регламентовані ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Звертаючись до суду із позовною заявою про захист прав споживача, ОСОБА_1 не зазначає про те, які саме права споживача порушено, коли і в чому це виявилося, а фактично просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Можливість оскарження нотаріальної дії передбачена положеннями ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», де зазначено, що право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17.

Додатково суд зауважує про склад учасників в даній категорії справ. Так, згідно постанови Верховного Суду у складі Третьої судової палати Цивільного касаційного суду від 14.08.2019 року (провадження № 61-10311св19), спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Виходячи з норм ЗУ «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Разом з тим, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М., який видав оскаржуваний виконавчий напис.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З наведеного вище вбачається, що посилання ОСОБА_1 на ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», як на підставу для звільнення від сплати судового збору, є помилковим, оскільки позивач фактично звернулася до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, правовідносини за яким не підпадають під регулювання Закону №1023-XII від 12.05.1991 року.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені нормами ЗУ «Про судовий збір».

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2270 грн.

Таким чином, при зверненні до суду із позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає сплаті судовий збір в розмірі 908 грн.

Отже, всупереч вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивачем при звернені до суду з вказаним цивільним позовом не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у порядку та розміру, встановленому ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху, запропонувавши позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме сплатити судовий збір у відповідності до положень ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», про захист прав споживачів залишити без руху.

Запропонувати позивачу усунути недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і повернеться позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Фоменко