Дата документу 22.07.2021 Справа № 554/6839/20
Провадження № 2/554/870/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м.Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В.

при секретарі судового засідання Колесніченко О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дорогейко О.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Полтавської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Полтавської обласної прокуратри, третя особа: Державна казначейська служба України , в якому прохав стягнути із відповідача за рахунок державних коштів державного бюджету України на його користь моральної шкоди у сумі 1000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 28.01.2020 року засобами поштового зв`язку на адресу Офісу Генерального прокурора була направлена заява про вчинення кримінального правопорушення. Листом від 20.02.2020 року за №13/3-83 вих-20 за підписом начальника Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про катування та інші серйозні порушення прав громадян з боку правоохоронних органів Офісу Генерального прокурора Бєлоусова Ю.Л. його було повідомлено про т, що його заяву було направлено за належністю до прокуратури Полтавської області. Всупереч вимогам ст.214 КПК України Полтавською обласною прокуратурою відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР внесені не були, досудове розслідування не розпочато. Вказана бездіяльність була оскаржена до Октябрського районного суду м.Полтави. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 30.04.2020 року по справі №554/3217/2020 скаргу на бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви було задоволено, зобов`язано уповноважену особу прокуратурою внести відповідні відомості за заявою від 28.01.2020 року про злочин до ЄРДР. 21.05.2020 року на підставі ухвали слідчого судді відповідні відомості було внесено до ЄРДР за №0000101. Вказані обставини спричинили значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях та негативних переживаннях від криміналізації правоохоронних органів, з вини прокуратури позбавлений відчуття стабільності, верховенства права, порушено психологічне благополуччя, протягом тривалого часу вимушений витрачати велику кількість свого часу та докладати значні зусилля на звернення за захистом свої прав, гарантованих Конституцією України, які навмисно та грубо, на думку позивача порушені відповідачем. Такою бездіяльністю підірвано авторитет правоохоронних органів.

Ухвалою суду від 29.07.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача Полтавської обласної прокуратури до суду надійшов відзив, в якому відповідач вказав, що позов вважає необґрунтованим, безпідставним та нічим не доведеним. Так, ОСОБА_2 не надано жодного доказу, який би міг підтвердити сам факт протиправних дій ГУ НП в Полтавській області та жодних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди. Позивач намагається обґрунтувати свої вимоги через нездійснення процесуальних дій слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження №0000301. Вказали, що слідчий Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області діяв згідно вимог чинного законодавства. Позивач пов`язує свої моральні страждання із невнесенням відомостей до ЄРДР по заяві про вчинення кримінального правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. З урахуванням положень ст.1176 ЦК України та підстав позову, заявлені ОСОБА_2 вимоги щодо відшкодування шкоди відноситься до деліктних зобов`язань. Для застосування деліктної відповідальності на підставі ст.1167 ЦПК України необхідною є наявність складу кримінального праворушення. Свої вимоги позивач обґрунтовує винесенням слідчим суддею ухвали від 30.04.2020 року про задоволення його скарги на бездіяльність службових осіб Полтавської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР, зобов`язанні внести відомості за заявою ОСОБА_2 від 28.01.2020 року про злочин до ЄРДР. Вказані обставини на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема порушення його прав. водночас такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не гуртуються на вимогах ст.82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загальних підставах. Із змісту ухвали суду, що винесена в межах КПК України не вбачається встановлення відповідачем у праві та будь-якими іншими особами неправомірності дій та наявності вини. Процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення у ньому протиправності поведінки та вини органу досудового розслідування. . На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, в тому числі прокуратури, до компетенції якої згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, яким б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами поліції або прокуратури під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню. Вказані позивачем обставини, не є безумовною обставиною щодо відшкодування моральної шкоди наслідок бездіяльності службових осіб прокуратури, оскільки оскарження ОСОБА_2 дій службових осіб є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій у порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму, як оскарження дій службових осіб у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. ОСОБА_2 , окрім ухвали слідчого судді , не надав належних та допустимих доказів а підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування.

Від позивача ОСОБА_2 на адресу суду надійшла відповідь на відзив відповідача. Вказав, що вважає, аргументи вказані відповідачем у відзиві необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи. Вказав, що був змушений звернутися до суду для відновлення порушеного права та шляхом зобов`язання судом відповідача внести відомості до ЄРДР за заявою від 28.01.2020 року про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР. Тому саме бездіяльність відповідача та невиконання останнім вимог ст.214 КПК України змусила позивача звернутися до суду для зобов`язання виконати відповідні дії. За час очікування до моменту внесення відомостей до ЄРДР за заявою від 28.01.2020 року а підставі ухвали суду від 30.04.2020 року змусило його перебувати постійно в емоційній напрузі, яка виражалася в переживанні та насторозі, тривозі , фіксованості уваги на проблемі, у зниженому та нестійкому настрою, порушення сну, реакції замикання та інше.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 , не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та проси задовольнити.

Представник Полтавської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, прохав відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив..

Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.01.2020 року засобами поштового зв`язку на адресу Офісу Генерального прокурора Пальком О.А. була направлена заява про вчинення кримінального правопорушення.

Листом від 20.02.2020 року за №13/3-83 вих-20 за підписом начальника Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про катування та інші серйозні порушення прав громадян з боку правоохоронних органів Офісу Генерального прокурора Бєлоусова Ю.Л. його було повідомлено про те, що його заяву було направлено за належністю до прокуратури Полтавської області.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 30.04.2020 року по справі №554/3217/2020 скаргу на бездіяльність Полтавської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви було задоволено, зобов`язано уповноважену особу прокуратурою внести відповідні відомості за заявою від 28.01.2020 року про злочин до ЄРДР.

21.05.2020 року на підставі ухвали слідчого судді відповідні відомості було внесено до ЄРДР за №0000101.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1173 ЦК України.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів

Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд вважає недоведеною наявність складових, які є підставою для відшкодування шкоди.

Так, ОСОБА_2 зазначає, що моральної шкоди йому завдано внаслідок не виконання вимог ст.214 КПК України, невнесення заяви від 28.01.2020 року про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР.

Однак, судом не встановлено, що компетентними органами визнано протиправними дії Полтавської обласної прокуратури, а не вчинення певних процесуальних дій прокурором не підтверджує факту спричинення шкоди позивачу.

Такі процесуальні дії, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Викладені обставини позивачем не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_2 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні норм права.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому Полтавською обласною прокуратурою моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності обов`язкових елементів, а саме факту спричинення шкоди та протиправності дій заподіювача шкоди, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статті 1176 ЦК України та визнання дій (бездіяльності) відповідача незаконними та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17.

Крім того, безпідставним є посилання позивача, як на правову підставу для задоволення позову, на п.5 ч.3 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Вказаним Законом (частина 1 статті 1, пункт 5 статті 3, частини 1, 5, 6 статті 4) встановлено, що моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону).

Згідно частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина 6 статті 1176 ЦК).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава відповідає за завдану громадянину моральну шкоду лише у разі, якщо така шкода стала наслідком вчинення саме процесуальних дій відповідних органів, які обмежують права громадян.

Суд вважає, що доводи позивача, з якими він пов`язує виникнення моральної шкоди та її розмір, не є підставою для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та частин 2, 6, 7 статті 1176 ЦК України, а обраний ним у звязку з такими діями спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винної, протиправної систематичної бездіяльності Полтавської обласної прокуратури, у зв`язку із цим суд не вбачає підстав для визнання їх дій (бездіяльності) протиправними та відшкодування заявленої позивачем шкоди.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13 ст.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 81, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Полтавської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разу розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце знаходження: Державна установа «Полтавська установа виконання покарань, розташована за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 91, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Полтавська обласна прокуратура, , адреса місця знаходження: м.Полтава, вул.1100-річчя Полтави, 7.

Третя особа - Державна казначейська служба України, місце знаходження 01601 м.Київ, вул.Бастіонна, 6, .

Суддя Н.В.Тімошенко