Номер провадження: 22-ц/813/5960/21
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сіваченко Д.Р.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст позовних вимог.

29 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати укладений між сторонами шлюб, що був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №409 від 27 червня 2000 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя між сторонами не склалось, між подружжям втрачене почуття кохання. Фактично сторони разом не проживають, оскільки більшість часу позивач знаходиться за кордоном в Китаї, у зв`язку з роботою. В останні роки у позивача та відповідача змінилися життєві інтереси, виявилася несхожість характерів. Вже тривалий час сторони не підтримують подружніх відносин, сумісного господарства не ведуть. А тому позивач вважає, що шлюб між ними носить формальний характер, та вважає, що подальше спільне життя неможливе.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що вже більше року позивач з відповідачем не пов`язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та мають роздільний бюджет, шлюб між ними носить виключно формальний характер. Позивач втратив почуття любові до відповідача, а їхня сім`я існує лише формально. У позивача є інша жінка, з якою він тривалий час проживає та має намір створити сім`ю. наразі позивач проживає у Новосибірську.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

В частині 1 ст. 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно частини 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Судом визначено дану справу як малозначну, а тому така справа відповідно до вищевказаних норм може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 06 квітня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 27 червня 2000 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №409, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції.

Від шлюбу сторони мають п`ятьох дітей:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №960 від 14 серпня 2001 року;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №1126 від 21 серпня 2003 року;

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження (видане повторно) серії НОМЕР_4 , видане Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1127 від 21 серпня 2003 року;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №127 від 21 січня 2010 року;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №4224 від 16 травня 2013 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що на теперішній сторони зареєстровані за однією адресою, що підтверджується довідкою №Л4-158562-ф/л від 01 жовтня 2019 року та інформацією отриманою 01 листопада 2019 року від адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в м. Одесі та Одеській області.

Позивач більшість часу знаходиться за кордоном в зв`язку з роботою. Відповідач разом з дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що розірвання шлюбу при вищевказаних обставинах буде суперечити інтересам дітей подружжя.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідач бажає примиритися з позивачем, не вбачаючи підстав для розірвання шлюбу, протягом наданого судом строку для примирення вона намагалася це зробити, на що позивач не погодився без серйозних на це підстав. Крім того, відповідачем було доведено, що шлюб можливо зберегти; подальше спільне життя не суперечитиме інтересам подружжя та буде в інтересах дітей.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції зазначив, що доводи позивача про припинення шлюбних стосунків з відповідачкою різні погляди на сімейне життя, різні життєві інтереси та несхожість характері об`єктивно нічим не підтверджуються та заперечуються відповідачкою.

Зокрема, відсутність позивача є тимчасовою у зв`язку з перебуванням його на роботі в іншій країні, сварки та непорозуміння в сім`ї носять тимчасовий характер.

Зважаючи, на те що позивачем не було надано доказів розпаду сім`ї та неможливості її збереження, при цьому суд першої інстанції зазначив, що розірвання шлюбу суперечить інтересам п`ятьох дітей, суд першої інстанції вважав, що підстав для розірвання шлюбу між сторонами немає, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З урахуванням не визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам та інтересам відповідача.

Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України), проте позивач в подальшому шлюбні відносини підтримувати не бажає, обставин, що свідчили б про можливість збереження сім`ї судом не встановлено, у зв`язку із чим судова колегія дійшла до висновку про те, що розлад подружніх відносин між сторонами є остаточним, формальне збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача.

При таких обставинах позовні вимоги є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина 1 статті 55 СК України визначає, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. А згідно з частиною 4 примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, за концепцією національного законодавства шлюб утворюється між чоловіком та жінкою за власним бажанням та за наявністю вільної згоди на проживання однією сім`єю та укладення шлюбу з відповідними юридичними наслідками.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Так, якщо один з подружжя вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, він має право звернутися до суду з відповідним позовом відповідно його обґрунтувавши та вказавши в зв`язку з якими саме життєвими обставинами він прийшов до такого висновку.

За ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Суд першої інстанції надавав сторонам строк для примирення, який не дав результату, позивач продовжував наполягати на розірванні шлюбу.

Пленум Верховного суду України в п.10 постанови від 21.12.2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

За обставинами даної справи позивач наполягав на розірванні шлюбу та при цьому наводив відповідні обґрунтування неможливості збереження шлюбу та підтримував своє бажання розірвати шлюб. Відповідач не погоджувалась з таким обґрунтуванням причини розірвання шлюбу. Враховуючи те, що сторона позивача категорично заперечувала проти збереження шлюбу, в тому числі, після спливу тривалого часу з моменту винесення судом першої інстанції рішення про розірвання шлюбу, в позивача позиція не змінилася та оскільки примушування до збереження шлюбних відносин заборонено законодавством та розцінюється як порушенням права дружини/чоловіка на особисту свободу та недоторканність, апеляційний суд вважає, що доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, розглядаючи справу, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Порядок оскарження постанови.

У зв`язку з тим, що судом визначено дану справу як малозначну і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2020 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), зареєстрований 27 червня 2000 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного, актовий запис №409.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк