ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року

м. Харків

справа № 642/6742/20

провадження № 22-ц/818/2238/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 5 січня 2021 року в складі судді Шрамко Л.Л.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання чотирьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення повноліття, починаючи з 14.12.2020.

В обґрунтування позову зазначила, що з 8 червня 2012 по 24 листопада 2020 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають 4 дітей, які перебувають на її утриманні. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, має мінливий та нерегулярний дохід. Матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вказала, що вона щомісячно витрачає на утримання дітей 12000 грн. Відповідач є працездатним та зобов`язаний приймати участь в утриманні дітей.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 5 січня 2021 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14.12.2020, до досягнення дітьми повноліття. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у відповідача доходу, достатнього для призначення аліментів у заявленому у позові розмірі. Оскільки дані щодо доходу відповідача та його фактичних витрат суду не надані, розмір аліментів визначений виходячи з вимог закону.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивачу було відмовлено в наданні державної соціальної допомоги. Сума в розмірі 6000 грн. на утримання 4 дітей не є оптимальною і не покриває необхідні витрати. Орієнтовна сума місячних витрат на утримання 4 дітей складає 12000 грн. на місяць, і є мінімально необхідною. Відповідач від виконання батьківських обов`язків ухиляється, хоча є працездатним, інших осіб на утриманні не має. Визначену судом суму вважає недостатньою для вирішення побутових потреб і забезпечення нормальних умов життєдіяльності дітей. Вважає, що суд допустив неповноту встановлення обставин, що мають значення для справи, не взявши до уваги перебування на утриманні позивача 4 дітей, чим неправильно застосував частину 2 статті 182 Сімейного кодексу (далі СК) України і не визначив суму, необхідну для належної життєдіяльності дітей.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених позовних вимог вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08.06.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №167. Викладене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 08.06.2012 (а.с. 6).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають чотирьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №3 Харківського міського управління юстиції 18.11.2008, актовий запис №5185 (а.с. 7); серії НОМЕР_3 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського міського управління юстиції 26.11.2005, актовий запис №4234 (а.с. 10); серії НОМЕР_4 , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 31.07.2012, актовий запис №584 (а.с. 9); серії НОМЕР_5 , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 04.08.2015, актовий запис №625 (а.с. 8), відповідно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року по справі №642/5112/20 розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13, 15, 16). ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, №250, ст. 35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Згідно частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 3 статті 2ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є змагальність сторін.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, судова колегія вважає, що стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 у розмірі по 1500,00 грн. на місяць на кожну дитину є обґрунтованим.

Зобов`язуючи матеріально забезпечувати неповнолітніх дітей, закон враховує і інтереси батьків, зокрема, їх матеріальний стан.

З урахуванням сутності принципу змагальності, CК України, саме позивач як особа, яка стверджує про спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог: наявність роботи, відповідного прибутку, відсутності інших утриманців тощо.

Однак, відомостей щодо розміру заробітної плати та інших доходів відповідача, які б дозволяли суду достовірно встановити, що такий дохід надає йому можливість сплачувати аліменти у розмірі по 3000 грн. на кожного з 4 дітей, матеріали справи не містять.

З клопотаннями про витребування доказів позивач до суду не зверталась.

За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Проте, позивачка всупереч вимогам частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України свій процесуальний обов`язок з надання доказів на підтвердження власних вимог не виконала, доказів в обґрунтування наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти саме у заявленому нею розмірі не надала.

Крім того, статтею 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

І в позовній заяві, і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що вона щомісячно витрачає на утримання дітей 12000 грн. Отже, стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину становить половину від суми, яку позивач, за її власним твердженням, витрачає на утримання дітей.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей по 1500 грн. на кожну дитину, вважаючи цей розмір достатнім та таким, що відповідає потребам дітей.

Виходячи з викладеного, твердження апелянта щодо того, що розмір аліментів на кожну дитину в сумі 1500,00 грн. не є достатнім для утримання дітей, висновків суду першої інстанції не спростовують, а також суперечить її власним твердженням, викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі щодо розміру витрат, які вона несе на утримання дітей на місяць.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має право звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів з наданням відповідних доказів матеріального становища відповідача; а також, в разі наявності правових підстав, вона має право звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дітей (стаття 185 СК України).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та вона звільнена від сплати судового збору, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 5 січня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови тільки випадках, передбачених ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 30 березня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

О.М. Хорошевський