Ухвала

20 серпня 2021 року

місто Київ

справа № 205/3695/18

провадження № 61-12477ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 23 липня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, залишити без змін рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для її виконання. Суд касаційної інстанції визначив, що судовий збір за подання касаційної скарги на постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягає доплаті у розмірі 64 271, 92 грн, враховуючи, що позов подано юридичною особою із ціною позову 2 259 864, 10 грн, тому визнано обов`язок заявника надати суду документ на підтвердження доплати судового збору або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору.

Від заявника у серпні 2021 року надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема клопотання, у якому ОСОБА_1 просить зменшити судовий збір за подання касаційної скарги до 3 524, 00 грн, сплаченого заявником при подачі касаційної скарги.

На обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» вже зверталося до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року у справі № 202/1220/16-ц заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 27 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким частково задоволено позов, стягнуто кредитну заборгованість, а також судові витрати у загальному розмірі 52 718, 34 грн.

На переконання заявника, оскільки майнові вимоги банку вже вирішено у справі № 202/1220/16-ц, вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі № 205/3695/18 є вимогами немайнового характеру, що підтверджується розміром сплаченого позивачем судового збору, як за вимоги немайнового характеру, судами першої та апеляційної інстанцій здійснено розподіл судових витрат саме за вимогами немайнового характеру, відповідно, ОСОБА_1 правильно сплачено судовий зір за подання касаційної скарги.

Проте, обґрунтовуючи процесуальну вимогу про зменшення судового збору до 3 524, 00 грн, що сплачено заявником при подачі касаційної скарги, ОСОБА_1 посилається на відсутність доходів протягом 2020 року та 2021 року, отже визначений Верховним Судом розмір судового збору за подання касаційної скарги, на переконання заявника, становить дня нього надмірний тягар.

На підтвердження свого майнового стану заявником надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року до 1 кварталу 2021 року інформація про доходи відсутня.

Верховний Суд, вивчивши зміст клопотання та долучені до нього документи, зробив висновок про наявність підстав для продовження ОСОБА_1 строку для усунення недоліків касаційної скарги з огляду на таке.

Доводи заявника про те, що оскільки вимоги банку про стягнення кредитної заборгованості вирішено у іншому цивільному провадженні, тому вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості є вимогами немайнового характеру, Верховний Суд визнає такими, що суперечать правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18). У зазначеній постанові Верховний Суд наголосив, що зміст пред`явленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору. Наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно мають вартісну оцінку та майновий характер. Розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір» відповідно до розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Оскільки у справі № 205/3695/18 пред`явлено вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто це є позовом із вимогами майнового характеру, відповідно судовий збір, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги у цій справі розраховується із ставок, визначених підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Щодо підстав для зменшення судового збору

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, § 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, § 111).

Згідно з частиною першою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною третьою статті 136 ЦПК України визначено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

До касаційної скарги заявником додано докази на підтвердження сплати судового збору у розмірі 3 524, 00 грн за подання касаційної скарги. Усуваючи недоліки, ОСОБА_1 надав докази на підтвердження відсутності у нього доходів протягом 2020 року та 2021 року, проте, враховуючи предмет позову, а також той факт, що заявник оскаржує рішення суду апеляційної інстанції, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , отже оскарження наведеного рішення направлено на поновлення прав заявника, як власника спірної квартири, тому Верховний Суд визнає обов`язок заявника доплатити судовий збір у розмірі 64 271, 92 грн.

За наведених обставин Верховний Суд відмовляє ОСОБА_1 у зменшенні судового збору за подання касаційної скарги.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України

«Про судовий збір».

Згідно із частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Наведені обставини свідчать про необхідність продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтею 127 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про зменшення судового збору за подання касаційної скарги залишити без задоволення.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків у касаційній скарзі тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду, що не підлягатиме подальшому продовженню.

У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний