Справа №2-3486/2010
пр № 6/464/100/21
У Х В А Л А

11 серпня 2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі судді Шашуріної Г.О.

секретаря судового засідання Бенцак А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа,

у с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить замінити стягувача з ПАТ «Надра» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі по цивільній справі № 2-3486/2010 за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06 грудня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 59/МБ-33 від 31 жовтня 2007 року відносно боржника ОСОБА_2 . Замінити стягувача з ПАТ «Надра» на його правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» у виконавчому листі по цивільній справі № 2-3486/2010 за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06 грудня 2010 року про солідарне стягнення на користь ВАТ КБ «Надра» - 947,68 грн судового збору та 250 грн судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносно боржника ОСОБА_2 , та поновити строк для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа. В обґрунтування заяви покликається, що за договором про відступлення прав вимоги № GL48N718070_blank_04 від 18 грудня 2020 року право вимоги перейшло до ТзОВ «Брайт Інвестмент». Вказують, що причини пропуску строків для подачі виконавчого листа є поважними, оскільки ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступив права вимоги на користь заявника, разом з усіма додатками до нього, лише 18 грудня 2020 року. Вищезазначені обставини унеможливлювали вчинення процесуальних дій у визначений законом та судом строк, та виникли об`єктивно не залежно від волі заявника.

У судове засідання представник заявника не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Інші учасники справи на розгляд заяви не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце її розгляду, проте їх неявка не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Встановлено, що 06 грудня 2010 року Сихівським районним судом м. Львова ухвалено рішення по справі № 2-3486/2010, яким вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору № 59/МБ-33 від 31 жовтня 2007 року у розмірі 6130,91 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 46656,23 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору №74/МБ-33 від 14.12.2007 у розмірі 6322,24 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 48112,25 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» 947,68 грн. сплаченого позивачем судового збору та 250 грн. судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення оскаржувалось в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 червня 2011 року залишено без змін.

05 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_bank за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 74/МБ-33 від 14.12.2007.

18 грудня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_bank_04, згідно з умовами якого вимоги до позичальника за зобов`язаннями передбаченими кредитним договором № 74/МБ-33 від 14.12.2007, перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент», що стверджується також витягом з додатку № 1 до договору.

На момент набрання рішенням законної сили діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У відповідності до ч.1 ст.433 Цивільного процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно з ч.2 ст.433 Цивільного процесуального кодексу України, заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Поважними причинами є ті обставини, були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до виконавця у визначений законом строк.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця обставина підтверджується належними та допустимими доказами; обставина свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені законом строки.

У даному випадку зазначені умови відсутні, оскільки стягувач був обізнаний з наявністю рішення суду і, проявляючи розумну обачність та інтерес, повинен був зацікавлений у його виконанні. Представник заявника у своїй заяві покликається на те, що причини пропуску строків для подачі виконавчого листа є поважними, оскільки ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відступив права вимоги на користь заявника, разом з усіма додатками до нього, лише 18 грудня 2020 року. Суд звертає увагу на те, що укладаючи договір про відступлення права вимоги від 18 грудня 2020 року заявнику мало бути відомо про всі ризики придбання права вимоги за виконавчим документом із пропущеним строком пред`явлення до виконання.

Слід зазначити, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Безпідставне поновлення судом строків пред`явлення виконавчих листів до виконання є порушенням конвенційних прав та порушенням права на справедливий суд. Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими. У рішенні Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року (заява № 32053/13) наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст.6 Конвенції) «про захист прав людини і основоположних свобод».

З урахуванням наведеного, суду не надано належних та допустимих доказів, що підтверджували б об`єктивну неможливість первинного стягувача вчинити всі можливі дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого документа до виконання у строки, визначені чинним законодавством України.

За положеннями ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Аналогічне положення встановлено ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»- у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від 25 червня 2019 року справі № 910/10031/13; від 21 серпня 2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14, від 24 травня 2021 року у справі № 911/4460/21, від 30 липня 2019 у справі № 5/128 Верховний Суд дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача) неможлива, якщо заява про правонаступництво подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п.2 ч.4ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, п.1 ч.1ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

З огляду на викладене вище, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

З урахуванням, що заявником не доведено підставності вимог про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, відтак суд дійшов переконання про відмову у задоволенні заяви за необґрунтованістю. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.258-261, 268, 353, 442 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків для його пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 11 серпня 2021 року.

Суддя Г.О.Шашуріна