Справа №201/6039/19
Провадження №2/932/2268/20
09.04.2021 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Лукінової К.С.,
за участю секретаря судового засідання Іванової А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про час, дату та місце судового засідання належним чином.
Позивач надав заяву про розгляд справу без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив будь-яких заяв, клопотань та відзиву не надав.
Представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення на розсуд суду, з підстав викладених у раніше поданих письмових поясненнях.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2016 року ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «AUDI Q7» д/н НОМЕР_1 , рухалася по другорядній дорозі вул. Чкалова з боку вул. Артема у напрямку вул. Сєрова в м. Дніпрі, де виїхавши на перехрестя з вул. Красною на головну дорогу, не надала переваги у русі та скоїла зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі вул. Красної з права на ліво за напрямком її руху. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п. 16.11, д.з 2.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, а також завдавши тілесні ушкодження ОСОБА_1 .
Вина ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2016 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Фольксваген», д/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, чим власнику автомобіля було завдано матеріальну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Частиною другою вказаної статті передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Позивач, у зв`язку із недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданої йому внаслідок ДТП шкоди, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Моторно-транспортне страхове бюро України про відшкодування шкоди задоволені частково. Стягнуто ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - 44757,41 грн. (сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят сім гривень, 41 копійка), витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень, 00 копійок), витрати на транспортування транспортного засобу у розмірі 1650,00 грн. (одна тисяча шістсот п`ятдесят гривень, 00 копійок), витрати за зберігання авто на автомайдачнику у розмірі 255,00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять гривень, 00 копійок), в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень, 00 копійок), а також судовий збір у розмірі 1280,00 грн. (одна тисяча двісті вісімдесят гривень, 00 копійок) та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7894,67 грн. (сім тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні, 67 копійок).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз», Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», Моторно-транспортне страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди скасовані частково в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 44 757,41 грн., витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 1 500 грн., витрат на транспортування транспортного засобу у розмірі 1 650 грн., витрат за зберігання авто на автомайдачнику у розмірі 255 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи в розмірі 1000 грн. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнутого судового збору з 1280 грн. до 640 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що в касаційному порядку вказана постанова не оскаржувалася.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначений правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригод підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1, ч.2 п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, ст. 979,980,999 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (код ЄДРПОУ - 33552636) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) завдані збитки у розмірі 47162,41 грн. з яких: 43757,41 грн. різниця між розміром завданих збитків та розміром виплат (до якої включено вартість франшизи у розмірі 8634,50 грн.); 1500,00 грн. витрати за проведення експертного дослідження; 800,00 грн. витрати по евакуації автомобіля; 850,00 грн. транспортування автомобілю з місця збереження після дорожньо-транспортної пригоди до гаражу позивача; 255,00 грн. витрати за зберігання автомобілю на автомайданчику

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Лукінова