Номер провадження: 22-ц/813/4605/21
Номер справи місцевого суду: 521/8385/17
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 ,в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість на загальну суму 213427,51 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2114 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права спросить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 29.07.2021 року, з`явився представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що між сторонами 06.11.2008 року укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7 500 дол.США та 16 100 грн., а остання зобов`язалась повернути їй грошові кошти.

Договір позики сторонами не оспорюється.

Як вбачається із тексту розписки, оглянутої судом в оригіналі строк повернення грошей в ній відсутній, що відповідно до статті 1049 ЦК України надає позикодавцю право вимагати повернення грошей на першу вимогу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд дійшов висновку про фактичне порушення прав позивача, проте при вирішенні спору суд врахував, що відповідачем в процесі розгляду справи заявлено клопотання про застосування судом до виниклих правовідносин строку позовної давності, у зв`язку із чим суд погодився із доводами відповідача, що за захистом порушеного права позивач мала звернутись 06.05.2012 року, в той час як порушила таке питання тільки 01.06.2017 року, тобто зі спливом строку в три роки.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно вимог ст.251, 252 ЦПК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами, передбаченими ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо це не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 1046, 1047, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій смій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено наявність заборгованості за договором позики.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками суду про відмову в задоволенні позову через сплив строку позовної давності.

Так, апеляційним розглядом справи встановлено, що 06.11.2008 року між сторонами у справі укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7 500 дол. США та 16 100 грн., а остання зобов`язалась їх повернути (а.с. 4).

Судом також встановлено, що у вищевказаній розписці від 06.11.2008 року відсутній строк повернення грошей.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із вищевказаним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що станом на 31.05.2017 року відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику їй не повернула. На прохання про добровільну сплату заборгованості в усній формі визнала борг в повному обсязі, однак посилаючись на скрутне матеріальне становище, відмовилась сплачувати заборгованість, що і призвело до звернення до суду з даним позовом.

Тому, висновок суду першої інстанції про те, що строк повернення спірних коштів був обумовлений сторонами в усній формі та становить пів року з моменту складання розписки та одночасної передачі грошей, тобто 06.05.2009 року, є хибним, з огляду на наступне.

Так, на думку суду, вказані обставини знайшли своє підтвердження шляхом допиту свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що з відповідачем ОСОБА_3 мав добрі, ділові стосунки, за характером роботи вони мали взаємозаліки, тому на її прохання позичити кошти, звернувся до сестри - позивача , в його присутності була складена розписка, передані грошові кошти, строк їх повернення обумовлений сторонами у шість місяців з моменту складання розписки та отримання коштів».

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

У апеляційній скарзі, апелянт ОСОБА_1 наголошує на тому, що вона не погоджувала строк повернення грошей, сторонами договору було обумовлено їх повернення на першу вимогу, що підтверджує відсутність терміну повернення позики в розписці.

З урахуванням вищенаведеного, хибним та таким, що не відповідає обставинам справи є висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, перебіг якого почався 06.05.2009 року, оскільки він не підтверджений належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, повністю доведено наявність заборгованості відповідачки перед позивачкою відповідно до боргової розписки від 06.11.2008 р. у загальному розмірі - 213427,51 грн., згідно позовних вимог, що повністю підтверджено обома сторонами по справі.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про помилковість висновку суду про початок перебігу строку позовної давності є обґрунтованими.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанцій, тому з відповідача на користь позивача за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5399,71 грн (2198,31 (за подання позовної заяви) + 3201,40 (за подання апеляційної скарги)).

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1996 року, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики в розмірі 213427 (двісті тринадцять тисяч чотириста двадцять сім) гривень, 51 копійка.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області 10.09.1996 року, реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір сплачений у суді першої інстанції у розмірі 2198 (дві тисячі сто дев`яносто вісім) гривень, 31 копійка та за подачу апеляційної скарги у розмірі 3201,40 (три тисячі двісті одна) гривня, 40 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.08.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда