Справа № 953/3793/21
УХВАЛА

"16" серпня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуба Г.А.

за участю секретаря - Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 року до суду надійшла вказана заява, в якій заявник просить визнати судовий наказ Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2021 по справі №953/3793/21 таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що по справі №953/16018/20 був виданий наказ Київського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 року, яким була стягнута заборгованість за період з 01.10.2017 по 31.08.2020 року, та ухвалою суду від 11.01.2021 вказаний судовий наказ було скасовано з роз`ясненням заявнику права на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Заперечень на вказану заяву до суду не надходило.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, тому суд вважає за можливе розглянути вказану заяву за їх відсутності.

16.03.2021 року Київським районним судом м. Харкова видано судовий наказ по справі №953/3793/21, н/п 2-н/953/513/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2018 року по 31.01.2021 року в розмірі 2763 грн. 16 коп., та судового збору в розмірі 227 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

У частинах першій, другій статті 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.

Норма ч. 2 ст. 432 ЦПК України має чітку конструкцію й передбачає, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Заявник в своїй заяві посилається на те, що по справі №953/16018/20 був виданий наказ Київського районного суду м. Харкова від 19.10.2020 року, яким була стягнута з заявника на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість за період з 01.10.2017 по 31.08.2020 року, та ухвалою суду від 11.01.2021 вказаний судовий наказ було скасовано з роз`ясненням заявнику права на звернення до суду в порядку позовного провадження. Проте, заявник знову звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, зазначивши інший період стягнення а саме з 01.03.2018 року по 31.01.2021.

За правилами ч. ч. 1,5,6,7ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак, боржником на підтвердження своїх доводів викладених в своїй заяві, не надано до суду жодних доказів, на які вона посилається, а лише надано заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, що унеможливлює в даному випадку самостійне визначення судом підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, дотримуючись захисту інтересів як і боржника, так і стягувача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 260, 432 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , зацікавлена особа комунальне підприємство «Жилкомсервіс» про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 16 серпня 2021 року.

Суддя Г.А. ЗУБ