Справа № 222/167/21
Провадження № 2-о/222/12/2021
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2021 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Подліпенця Є.О.,

за участю секретаря Темір В.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України

в Донецькій області,

представники учасників справи:

представник заявника адвокат Некрасов Ю.П.,

представники заінтересованої особи - Степанюга В.С., ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нікольське, за участю заявника ОСОБА_1 та представника заінтересованої особи - ОСОБА_2 , цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту територіального походження за місцем постійного проживання матері,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною заявою вказуючи, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 його матір`ю зазначена ОСОБА_3 . Проте, з власної необачності він втратив паспорт зразка СРСР НОМЕР_2 . Також зазначає, що його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України та дійсно проживала у с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області по день її смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно наявної копії земельної шнурової книжки він дійсно проживав зі своєю матір`ю, яка була головою сім`ї. З жовтня 1983 року по листопад 1984 року він перебував у лавах Радянської армії та в подальшому працював на території Республіки Казахстан і на території України. Як громадянин Казахстану він не значиться, що підтверджується відповіддю № 30-5/с від 19.02.2019 року. На даний час він проживає в с. Касянівка Нікольського району Донецької області. Встановлення факту територіального походження за рішенням суду надасть йому можливість набуття громадянства України, що ніколи не може відбутись та бути реалізовано в інший спосіб. Просить встановити факт його територіального походження (згідно його місця народження) - с. Новоселівка Ізюмського району Харківської області по місту постійного проживання його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (яка проживала у с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області).
Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 28.01.2021 року вищезазначену заяву на підставі ст. 185 ЦПК України було залишено без руху для зазначення в заяві переліку документів, що додаються до неї, а також для надання документу, що

підтверджує сплату судового збору в розмірі 454,00 грн., та надано заявнику десятиденний строк для усунення її недоліків.
01.02.2021 року на виконання вимог вищевказаної ухвали представником заявника було подано заяву про усунення недоліків з квитанцією про сплату судового збору в розмірі 454,00 грн.

Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 02.02.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. Копія зазначеної ухвали була надіслана учасникам справи.
11.03.2021 року представником заінтересованої особи ОСОБА_4 надано пояснення на заяву, в яких остання заяву не визнала та заперечувала проти її задоволення. Свої заперечення обґрунтувала тим, що заявник ОСОБА_1 звернувся із заявою до суду для встановлення факту свого територіального походження по місту постійного проживання матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою набуття громадянства України. Слід зазначити, що рішення суду щодо підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року стосується виключно осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР та не набули громадянства інших держав, тому враховуючи, що ОСОБА_1 на теперішній час не набув громадянство іншої держави та перебував у громадянстві колишнього СРСР, він має можливість підтвердити належність до громадянства України на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» при наявності судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року. В якості письмових доказів заявником було надано копії: паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 та картки платника податків від 29.07.2015 року на ім`я ОСОБА_5 ; свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , в якому зазначено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ; висновку лікарсько-консультативної комісії № 5/660 від 29.09.2020 року на ім`я ОСОБА_1 ; довідки № 415/4 від 18.07.2019 року виданої Ізюмським об`єднаним міським військовим комісаріатом Харківської області на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначено, що він дійсно проходив строкову військову службу у Збройних Силах з 21.11.1981 року по 04.11.1996 року, перебуває на обліку в Ізюмському ОМВК; довідки № 30-5/с від 19.02.2019 року виданої Посольством Республіки Казахстан в Україні та Республіці Молдова, в якій зазначено, що ОСОБА_1 по реєстраційним облікам області не значиться та паспортом громадянина Республіки Казахстан не документувався; свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; військового квитка серії НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 , свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданого повторно 13.06.2018 року, в якому зазначено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новоселівка Ізюмського району Харківської області, в графі батьки зазначена мати - ОСОБА_3 ; земельної шнурової книжки на ім`я ОСОБА_3 ; паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_3 ; довідки № 590 від 18.05.2020 року та акту обстеження від 18.05.2020 року, в яких зазначено, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (без реєстрації). Стосовно письмових пояснень свідків, які можуть підтвердити факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року, слід зазначити, що свідчення осіб мають юридичну силу виключно, якщо вони будуть опитані в якості свідків при розгляді справи судом, за обов`язковою умовою, що вони документально підтвердять своє проживання на території України на розглядаємий період та знайомство із заявником. Інших письмових доказів, які б підтверджували факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року, надано не було. ГУ ДМС в Донецькій області користуючись своїм правом, передбаченим ЦПК, ознайомившись з письмовими доказами, які були надані суду заявником, вважає, що надані письмові докази не підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року. В задоволенні заяви просила відмовити.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву по вищезазначеним підставам підтримав у повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Некрасов Ю.П. у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність.
Представник заінтересованої особи ГУ ДМС України в Донецькій області Медовник С.С. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у поясненнях на заяву. Також, зазначила, що встановлення факту територіального походження заявника по місту постійного проживання його матері не створює для заявника будь-яких юридичних наслідків, тобто не має для нього юридичне значення.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників справи достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез`явившегося представника заявника адвоката Некоасова Ю.П.
Вислухавши пояснення заявника та представника заінтересованої особи, розглянувши письмові пояснення представника заінтересованої особи та письмову заяву представника заявника, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 13.06.2018 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселівка Ізюмського району Харківської області та його матір`ю зазначена ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 16.

Згідно паспортних даних ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Новоселівка Барвінківського району Харківської області.

Відповідно до повідомлення Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області за вих. № 6588/119-81-2018 від 12.06.2018 року звернення щодо втрати в 2004 році ОСОБА_1 з власної необачності паспорту зразка СРСР УІ-ВІІ № НОМЕР_7 на його ім`я було зареєстровано у журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Ізюмського ВП за № 4250 від 12.06.2018 року. В ході проведення перевірки встановити місцезнаходження втрачених документів не надалося можливим. Дані документи у Ізюмському ВП ГУНП в Харківській області серед знайдених та вилучених речей не значаться. Подальшу перевірку було припинено.

Відповідно до довідки № 415/4 від 18.07.2019 року виданої Ізюмським об`єднаним міським військовим комісаріатом Харківської області ОСОБА_1 дійсно проходив строкову військову службу у Збройних Силах з 21.11.1981 року по 04.11.1996 року. З 14.05.1996 року перебуває на обліку в Ізюмському ОМВК.

Згідно копії земельної шнурової книжки (особистий рахунок № 25) ОСОБА_1 проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка була головою сім`ї, та в 1984 році вибув у Донецьку область.

Відповідно до висновку № 5/660 від 29.09.2020 року протоколу ЛКК № 9 лікарняно-консультативної комісії ОСОБА_1 потребує відновлення втрачених документів, які підтверджують особу і подальшої інвалідності.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 29.01.2020 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області у віці 83 років, про що складено відповідний актовий запис № 03.

Відповідно до довідки № 30-5/с від 19.02.2019 року виданої Посольством Республіки Казахстан в Україні та Республіці Молдова відповідно даних Управління міграційної служби Департаменту внутрішніх справ Алматинської області громадянин ОСОБА_1 по реєстраційним облікам області не значиться та паспортом громадянина Республіки Казахстан не документувався. На теперішній час встановити належність до громадянства Республіки Казахстан ОСОБА_1 не має можливості.

Згідно довідки Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області № 590 від 18.05.2020 року та акту обстеження від 18.05.2020 року, складеного депутатом Касянівської сільської ради за участю сусідів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (без реєстрації).

Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Згідно ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної лади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-111.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначені підстави набуття громадянства, зокрема і за територіальним походженням (п.2).

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», яка регулює підстави набуття громадянство за територіальним походженням, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Тобто, статтею 8 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що право набути громадянство України за територіальним походженням мають не лише особи, які самі народилися до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», але, зокрема, якщо хоча б один з її батьків народився на даній території.

Згідно п. 27 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які постійно проживали на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

В судовому засіданні встановлено, що мати заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась в селі Новоселівка Барвінківського району Харківської області та з 25.03.1985 року була зареєстрована за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Довгеньке, що підтверджується паспортними даними останньої.

Вказана територія відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» є територією України.

Таким чином, доводи заявника про те, що факт встановлення його територіального походження по місту постійного проживання його матері має для нього юридичне значення, а саме для набуття громадянства України, суд вважає такими, що не засновані на законі, оскільки заявник має право на набуття громадянства України за територіальним походженням без встановлення такого факту в зв`язку з тим, що його мати народилась в Україні. Тим самим, встановлення факту територіального походження не має правового значення для заявника.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, встановлення факту територіального походження по місту постійного проживання матері заявника не впливає на його можливість набути громадянство України за територіальним походження відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України», в зв`язку з чим в задоволенні заяви слід відмовити.

Між тим, відповідно до п. 92 Указу Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» рішення про оформлення набуття громадянства України приймають територіальні органи Державної міграційної служби України.

Проте, доказів про те що заявник звертався до органів Державної міграційної служби України стосовно початку процедури набуття громадянства України суду не надано.

Слід зазначити, що суд не бере до уваги лист Ізюмського РВ ГУ ДМС України в Харківській області від 18.08.2018 № 6340/5803, оскільки з нього вбачається, що заявник звертався до Ізюмського РВ ГУ ДМС України в Харківській області з метою документування нього паспортом громадянина України у вигляді картки в зв`язку з втратою ним паспорта зразка колишнього СРСР, а тому він не може вважатися доказом звернення заявника до органу ДМС з метою встановлення громадянства.

Також, письмові пояснення свідків, що містяться в матеріалах справи та на які посилається заявник щодо підтвердження свого територіального походження, не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки особи, які їх підписали, не були допитані в судовому засіданні в якості свідків, не попереджались про кримінальну відповідальність за відомо неправдиві свідчення та не були приведені до присяги.

Таким чином, враховуючи, що діючим законодавством визначено підстави і порядок набуття громадянства України, зокрема, Законом України «Про громадянство України» та Указом Президента України № 215 від 27 березня 2011 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яких заявник не дотримався, а передчасно одразу

звернувся до суду, в зв`язку з чим і з цих підстав суд приходить висновку про відмову у задоволенні заяви.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, враховуючи, що заявнику у задоволенні його вимог відмовлено, а також беручи до уваги положення ч.7 ст. 294 ЦПК України, суд вважає, що сплачена заявником за подачу до суду заяви сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 19, 76-80, 258, 259, 264, 265, 293, 294, 315, 316, 319, 354, пп.15.5, п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, Законом України «Про громадянство України», Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, Законом України «Про правонаступництво України», суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про встановлення факту територіального походження за місцем постійного проживання матері відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.
Повне рішення складене 12.04.2021 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.О. Подліпенець