Справа №305/945/20
Провадження по справі 2/305/153/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2021. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Вербещука В.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Рахівської міської ради про скасування державної власності на об`єкт нерухомого майна (земельної ділянки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , Рахівської міської ради про скасування державної власності на об`єкт нерухомого майна (земельної ділянки).

Позовні вимоги мотивує тим, що 04 січня 2013 року, Рахівська міська рада вирішила надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у приватну власність громадянці ОСОБА_3 , мешканці с. Розтоки, №727, Рахівського району для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ), площею 1,0024 га. 28 листопада 2017 року, він звернувся із заявою до Рахівської міської ради, щоб йому передали у приватну власність земельну ділянку площею 0,2 га для ведення садівництва, яку він використовує понад 15 років на підставі рішення Рахівської міської ради народних депутатів від 24 березня 1996 року. 05 січня 2018 року, з листа Рахівської міської ради йому стало відомо про оспорюване рішення. Земельну ділянку площею 0,12 га ОСОБА_3 включила без його відома в загальну площу 1,0024 га, яку приватизувала згідно наданого їй рішення Рахівською міською радою від 04 січня 2013 року №477 в кількості 0,12 га для ведення садівництва. Відповідно до ст.119 ЗК України, він має першочергове право на приватизацію даної земельної ділянки. Крім того, без його згоди міська рада надала дозвіл громадянці ОСОБА_3 на виготовлення проекту відводу земельної ділянки у приватну власність і на його частину земельної ділянки, яку він використовує, тобто цілу ділянку, площею 1,0024 га, не розділивши вказану ділянку по частинах. Тому, вище вказане рішення Рахівської міської ради перешкоджає йому в отриманні 0,12 га земельної ділянки для ведення садівництва. Вважає дане рішення незаконним. Звертає увагу суду, що відповідно до договору на право тимчасового користування землею уладеного 18.01.1997 року між Рахівською міською радою та його нині покійним батьком ОСОБА_4 , останньому в тимчасове користування було надано земельну ділянку загальною площею 0,73 га за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради від 11.07.1997 року №54. При цьому, на момент передачі його батьку у користування згаданої вище земельної ділянки, вже існували інші, раніше видані рішення Рахівської міської ради, а саме: рішення Рахівської міської ради народних депутатів дванадцятої сесії 21-го скликання від 25 травня 1994 року про виділення йому земельної ділянки, площею 0,25 га для сінокосу; рішення Рахівської міської ради народних депутатів від 28 жовтня 1996 року №75 про виділення йому земельної ділянки, площею 0,11 га для ведення особистого підсобного господарства. Дані рішення Рахівської міської ради є чинними та не були скасовані чи змінені, однак пізніше під час проведення інвентаризаці до якої відповідні працівники Рахівської міської ради віднеслись халатно. площі земельних ділянок, що були передані йому у користування, були включені до площі, що була передана у користування його батьку. Саме так, з`явилась нова площа в 1,0024 га, за рахунок включення туди раніше виділених йому ділянок. Хоча йому про це на той момент не було відомо і він продовжував використовувати та підтримувати в належному стані виділені йому земельні ділянки за цільовим призначенням. Передавши у власність сторонній особі земельну ділянку, що перебувала у його користуванні, міською радою грубо порушено Земельний та Цивільний кодекси України і Конституцію України, ОСОБА_3 при подачі клопотання про передачу їй у власність також допустила порушення не додавши до клопотання його погодження, як землекористувача в чиєму користуванні перебувала земельна ділянка. Отже, загалом порушена сама процедура передачі у власність земельних ділянок, що є підставою для визнання незаконним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Також з ним, як суміжним землекористувачем не проводилось погодження меж, що вважає порушення процедури, з метою приховати від нього факт включення до земельної ділянки, що передавалась у власність і його ділянки, що перебувала у його користуванні. На підставі наведеного, просив скасувати свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно - земельну ділянку, кадастровий номер; :53:002:0008, площею 0,10024 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 . Стягнути з відповідачів на його користь судові витрати в сумі 840,80 гривень.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 09.07.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 10.09.2020 витребувано від: ОСОБА_3 оригінал для огляду в суді та належно завірену копію витягу про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :53:002:0008; Рахівської міської ради Закарпатської області, оригінал для огляду в суді та належно завірену копію протоколу та акту узгодження меж суміжних землекористувачів до земельної ділянки за кадастровим номером :53:002:0008.

На виконання ухвали про витребування доказів, в.о. Рахівського міського голови, Брехлічук Д. 11.11.2020 надано суду оригінали витребуваних документів.

Ухвалою суду від 11.11.2020 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 січня 2021 року.

Позивач, ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Вважає, що Рахівська міська рада надавши спірну земельну ділянку гр. ОСОБА_3 порушила його право на приватизацію земельної ділянки. Під час виготовлення документів на спірну земельну ділянку ним не було погоджено межі ділянки. На підставі наведеного просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Поштак Ю.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки позивач не додав жодного доказу, що 12 сотих землі входять до земельної ділянки, яка належить її довірительці. З тексту рішення, яке позивачем додано до позовної заяви вбачається, що термін дії такого закінчився у 2006 році. Просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем жодним доказом не доведено факт порушення його прав.

Представник відповідача, Рахівської міської ради у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов не подавали.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Пред`являючи позов до суду, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він не має можливості оформити право власності на земельну ділянку, площею 0,12 га, яку він використовує понад 15 років, оскільки вказану земельну ділянку незаконно передано у власність ОСОБА_3 .

Право власності, у тому числі, на землю, набувається і реалізується громадянами відповідно до закону, це право гарантується, є непорушним, підлягає захисту, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, випадки позбавлення, обмеження права власності, припинення права власності та діяльності власника встановлюються Конституцією та законами України; правомірність набуття права власності на землю презюмується; земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 14 ч. 2, ст. 41 ч. 4 Конституції України, ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 5, ст.ст. 15, 16, ст. 319 ч. 7, ст. 321 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 328, 386 ЦК України, ст. 1 ч. 2, ст. 5 ч. 1 п.п. «б», «в», «ґ», ст. 78 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 79, 81, ст. 90 ч. 2, ст. 152, ст. 153 ч. 1 ЗК України).

Законодавство щодо права власності на землю станом на 1996 рік відповідні питання регулювало загалом аналогічно та передбачало, зокрема, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється, зокрема, сільською радою (ст.ст. 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 3, 6, 7, 17, 19, 22-24, 39, 43, 44 ЗК України (1990 р.).

Судом встановлено, в матеріалах справи відсутні відомості щодо встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), яка у 1996 році рішенням Рахівської міської ради народних депутатів виділена ОСОБА_1 , та присвоєння земельній ділянці, кадастрового номеру.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку за рахунок земель комунальної власності територіальної громади міста Рахів. При цьому, нею в процесі оформлення права власності на земельну ділянку було дотримано всіх передбачених чинним законодавством норм і процедур.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 уже звертався в суд з позовом до Рахівської міської ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про визнання рішення Рахівської міської ради недійсним.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 січня 2019 року залишено без змін.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Під час розгляду вказаної справи судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що громадянка ОСОБА_3 звернулася до Рахівської міської ради із заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ) площею 1,0024 га.

Комісією Рахівської міської ради з питань регулювання земельних відносин та містобудування на засіданні 21 грудня 2012 року вирішено винести на розгляд пленарного засідання міської ради питання про надання дозволу на виготовлення проектної документації на земельну ділянку (протокол засідання № 56).

04 січня 2013 року Рахівська міська рада прийняла рішення №477, яким надала ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства в в АДРЕСА_1 ) площею 1,0024 га.

28 листопада 2017 року ОСОБА_1 також звернувся до Рахівської міської ради із заявою про виділення йому земельної ділянки біля його будинку на АДРЕСА_1 для ведення садівництва площею 0,12 га, просив передати її у власність, надати дозвіл на виготовлення проектної документації.

Рахівська міська рада листом від 28 грудня 2017 року № 1779 повідомила позивачу, що на земельну ділянку, яку він має намір отримати безоплатно у власність, вже надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,0024 га у власність для ведення особистого селянського господарства рішенням сесії Міськради від 4 січня 2013 року № 477.

Вказані обставини, у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають, оскільки були встановлені під час розгляду адміністративної справи №305/216/18 за позовом ОСОБА_1 до Рахівської міської ради Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 про визнання рішення Рахівської міської ради недійсним.

Рішенням Рахівської міської ради від 25 червня 2018 року за №493, громадянці ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. передано громадянці ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,0024 га, кадастровий номер: :53:002:0008, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі рішення, Рахівської міської ради від 25 червня 2018 року за №493, відповідач ОСОБА_3 , 17.07.2018 зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :53:002:0008, площею 1,0024 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131483170 від 19.07.2018.

Земельний Кодекс України гарантує і забезпечує фізичним і юридичним особам рівні умови і способи захисту права власності і права користування на конкретні земельні ділянки.

Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України).

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, законодавець чітко встановлює, що саме власник чи користувач земельної ділянки має право вимагати усунення порушень його прав на землю.

У відповідності до статті 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", (п. 27), передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Отже, на позивача, поряд із обов`язком довести факт порушення свого суб`єктивного права відповідачем, також покладено обов`язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.

Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов`язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб`єктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Позивачем, не надано суду жодних документів та доказів, які б підтверджували, що земельну ділянку, яка перебувала у його користуванні незаконно передано у власніть громадянці ОСОБА_3 .

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача, що земельна ділянка площею 0,12 га в урочищі Вільшинський, належить йому на праві кристування згідно рішення виконкому Рахівської міської ради від 24.03.1996 року за №19, є безпідставним, оскільки з рішення вбачається, що земельна ділянка була виділена ОСОБА_1 строком на 10 років. Таким чином строк дії рішення сплив у 2006 році. Після спливу цього строку, позивач не звернувся до органу місцевого самоврядування із заявою для оформлення права власності або права користування земельною ділянкою.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідачка ОСОБА_3 незаконно приватизувала земельну ділянку загальною площею 1,0024 га, позивачем суду не надано.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Рахівської міської ради про скасування державної власності на об`єкт нерухомого майна (земельної ділянки) - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_3 ;

- Рахівська міська рада, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Миру, №34, Закарпатської області, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.

Головуюча: М.О. Марусяк