Справа № 296/3577/19
У Х В А Л А

Іменем України

09 квітня 2021 рокум. Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі судді Рожкової О.С., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі по цивільній справі №296/3577/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. СУТЬ СКАРГИ та ЇЇ РУХ

1.1. 08.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира зі скаргою від 08.04.2021 на рішення державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі, відповідно до якої просить суд скасувати постанову державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі від 16.12.2020 щодо встановленого тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

1.2. Відповідач обґрунтовує свої вимоги тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням п.1 ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобу для існування та сплати аліментів, так як відповідач працює водієм. Крім того, державний виконавець не направив постанову рекомендованим поштовим відправленням відповідачу.

1.3. Своєчасність звернення зі скаргою відповідач обґрунтовував тим, що оскаржувана постанова про встановленого тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом ОСОБА_1 була отримана останнім 25.03.2021, а отже десятиденний строк (10 робочих днів) для звернення в суд зі скаргою, встановлений нормою ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», на думку скаржника, ним не пропущено.

1.4. Згідно протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 08.04.2021 суддею-доповідачем у справі визначено суддю Рожкову О.С. та передано матеріали скарги для розгляду 09.04.2021.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ та ВИСНОВКИ

2.1.Дослідивши матеріали даної справи, проаналізувавши положення чинного цивільного процесуального законодавства України та вимоги Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку про залишення скарги від 08.04.2021 ОСОБА_1 рішення державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі без розгляду з огляду на наступне.

2.2. Судом встановлено, що оскаржувану постанову державного виконавця Петренко О.А. отримав 25.03.2021, проте до суду звернувся 08.04.2021, тобто з пропуском установленого статтею 449 ЦПК України строку, на три дні.

2.3. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено частинами першою та п`ятою статті 74 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження». Згідно із цими нормами рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

2.4. Положення ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017, щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення передбачають вчинення таких дій у строки, що обчислюються не в робочих, а календарних днях.

2.5. Так, згідно зі статтею 447 ЦПК України Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

2.6. Одночасно підпунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

2.7. Конституційний Суд України у Рішенні від 07.07.1998 № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: «Термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

2.8. З огляду на встановлений статтею 122 ЦПК України порядок обчислення процесуальних строків зазначений десятиденний строк підлягає обчисленню в календарних днях. Такий порядок обчислення строків є єдиним для всіх норм ЦПК України та застосовується й у інших процесуальних кодексах України.

2.9. Таким чином, існують два законодавчі акти однакової юридичної сили, які встановлюють неоднаковий строк для оскарження дій державного виконавця щодо виконання судового рішення.

2.10. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

2.11. Отже, за змістом цієї норми при здійсненні судочинства суд керується положеннями ЦПК України, а не Законом України «Про виконавче провадження», про що також було зазначено Великою Палатою Верховного Суду щодо застосування вищевказаних правових норм (щодо їх співвідношення як загальної і спеціальної) у спірних правовідносинах.

2.12. ЦПК України регулює порядок оскарження саме до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ЦПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VII цього Кодексу «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

2.13. Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

2.14. Стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів.

Так, у частині першій статті 3 цього Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється ДВС, перераховано: виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішення (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 3-9).

2.15. Таким чином, стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 447-449 ЦПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

2.16. Зазначеної позиції притримується і Верховний Суд, зокрема у постанові від 13.03.2019 у справі № 920/149/18 щодо вирішення подібних правовідносин.

2.17. У даній справі ОСОБА_1 звернувся до суду із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 Цивільного процесуального кодексу України, який є основним нормативним актом, який регулює здійснення судочинства загальними судами і відповідно визначає процесуальний порядок звернення з такими скаргами та їх розгляду судом.

2.18. За правилами статей 120, 122, 127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

2.19. Відповідно до частини другої статті 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

2.20. За змістом ст. 126 ЦПК Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

2.21. Хоча частина 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» і створює більш сприятливі умови для скаржника, але з огляду на передбачену частиною 2 статті 449 ЦПК України можливість поновлення судом пропущеного строку для подання такої скарги, скаржник не позбавлений права на захист його інтересів у разі звернення до суду зі скаргою з пропуском встановленого строку за умови подання обґрунтованого клопотання про поновлення такого строку.

2.22. Відтак суд наголошує, що у разі звернення учасника виконавчого провадження (будь то стягувач чи боржник) поза межами 10-денного строку, встановленого нормами цивільного процесуального законодавства для оскарження дій та рішень державних виконавців, такий учасник не позбавляється права на захист його порушеного права за умови подання клопотання про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин такого пропуску та визнання судом причин пропуску цього строку поважними.

2.23. Судом встановлено, що при зверненні до суду 08.04.2021 зі скаргою від 08.04.2021 з порушенням строку, визначеного статтею 449 ЦПК України, відповідачем ОСОБА_1 не подано клопотання про поновлення цього строку.

2.24. Отже, за відсутності клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із скаргою на дії та рішення органу ДВС, вказана скарга відповідача, за приписами частини другої статті 126 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє скаржника у подальшому права на звернення з клопотанням про поновлення такого строку.

Керуючись статтями 120, 122, 126, 127, 260, 261, 353, 447-449 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у м.Житомирі по цивільній справі №296/3577/19, залишити без розгляду.

2. Копію ухвали направити відповідачу.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 09.04.2021.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя О. С. Рожкова