08.04.2021 Справа № 331/3627/20
Провадження № 2/331/309/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Жукової О.Є.

за участю секретаря Мироненко О.В.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відповідача- Наливайко І.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про виділення ідеальних часток співвласників, встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в яому просив: визначити ідеальні частки співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності, встановивши, що частка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , складала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (вона ж ) ОСОБА_7 складає по 1/4 вищевказаної квартири у кожного, виходячи з рівності часток співвласників; визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_5 , за якою на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року зареєстровано право власності на частину вищевказаної квартири; встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 з чоловіком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті останнього та визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_5 , яка прийняла але не оформила спадщину після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка, ОСОБА_4 , за яким на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року зареєстровано право власності на частину вищевказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Великобританії помер батько позивача, гр.України, ОСОБА_4 .

На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

До спадкової маси після смерті ОСОБА_4 увійшло, нерухоме майно у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_4 , прийняла дружина спадкодавця, мати позивача, ОСОБА_5 , в порядку ст. 1268 ЦК України, яка на день смерті батька позивача постійно проживала з ним, та була спільно зареєстрована у м. Запоріжжі за адресою: АДРЕСА_1 , але своїх спадкових прав не оформила.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у Великобританії померла мати позивача, ОСОБА_5 . На день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 залишила заповіт на користь позивача, від 10 червня 1998 року за реєстровим №1-1059, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 , відповідно до змісту якого, все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла дочці, позивачу, ОСОБА_10 .

Позивач спадщину, що залишилась після смерті матері, як спадкоємиця за заповітом прийняла, звернулась у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Філіпової Л.П. До спадкової маси після смерті ОСОБА_5 увійшло, нерухоме майно у вигляді Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 1/4 частина вказаної квартири належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року, а ј частина цієї квартири була успадкована матір`ю позивача після смерті батька позивача, але не оформленою у встановленому законом порядку.

У теперішній час, оформити спадщину після смерті матері, позивач у позасудовому порядку, у нотаріальній конторі, не має можливості. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Філіпової Л.П., від 03.02.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , через що позивач звернувся до суду.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито.

21 жовтня 2020 року відповідач Запорізька міська рада надала відзив на позов, в якому зазначила, що обставини, які мають значення для правильного вирішення справи потребують додаткового з`ясування та підтвердження додатковими доказами.

Ухвалою суду від 27 січня 2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 .

У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача Запорізької міської ради позов просив вирішити на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача , на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_13 є громадянкою Великобританії.

Частиною 2 ст. 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне право».

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п. 3 ч. 1 ст. 1, ст. ст. 75-77).

Відповідно ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 410 ЦПК України іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки на рівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території країни; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Отже, компетентним судом у даній справі є суд України, а правом, що має застосовуватись до спірних правовідносин право України.

Так судом встановлено, що батьками ОСОБА_14 , громадянки Великобританії, є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження, свідоцтвом про укладання шлюбу з ОСОБА_15 , свідоцтвом про розірвання шлюбу та сертифікованою копією документу вступу в шлюб з ОСОБА_16 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у Великобританії помер батько позивача, гр. України, ОСОБА_4 .

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується записом про смерть серії НОМЕР_3 від 27 листопада 2013 року, копія якого додана до цієї позовної заяви.

На день смерті ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

До спадкової маси після смерті ОСОБА_4 увійшло, нерухоме майно у вигляді частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у Великобританії померла мати позивача, ОСОБА_5 . Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується записом про смерть серії НОМЕР_4 від 17 червня 2019 року.

На день смерті ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 залишила заповіт на користь позивача, від 10 червня 1998 року за реєстровим №1-1059, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 , відповідно до змісту якого, все належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповіла дочці, позивачу, ОСОБА_10 .

Позивач спадщину, що залишилась після смерті матері, як спадкоємиця за заповітом прийняла, звернулась у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Філіпової Л.П.

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Філіпової Л.П., від 03.02.2020 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 .

Підставою відмови нотаріуса стало: відсутність у позивача оригіналу свідоцтва про смерть матері; не підтверджено місце відкриття спадщини (відомості про реєстрацію місця проживання спадкодавця і відомості про місце смерті спадкодавця - різняться); відсутність у позивача оригіналу свідоцтва про шлюб між нею та ОСОБА_15 , не надання позивачем документів на підтвердження права власності на спадкове майно.

Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Факт постійного проживання матері позивача разом з батьком позивача на день смерті останнього підтверджується записом про смерть, де у гр. 6 вказано місце проживанняпомерлого - АДРЕСА_2 ), та ж сама адреса зазначена у записі про смерть матері позивача, у щорічних медичних страхових полісах батьків позивача також зазначена їх спільна адреса, також факт спільного проживання підтверджений показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а та обставина, що батьки позивача проживали у шлюбі однією сім`єю, підтверджується копією свідоцтва про їх шлюб.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині встановлення факту постійного проживання ОСОБА_5 з чоловіком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті останнього є доведеними та підлягають задоволенню.

Також, матеріалами справи встановлено, що у відповідності до свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло від 27.02.1998 року, виданого Жовтневою районною радою 27.02.1998 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ..

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно п.п.4.21 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до п. 3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року за змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки доказів того, що між співвласниками були домовленості щодо іншого розподілу часток в праві спільної сумісної власності , суду не надано слід визначити ідеальні частки співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності, встановивши, що частка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , складала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (вона ж ) ОСОБА_7 складає по 1/4 вищевказаної квартири у кожного, виходячи з рівності часток співвласників.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивача право власності на спадкове майно, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За правилами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296 -1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

В ході розгляду справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 , прийняла дружина спадкодавця, мати позивача, ОСОБА_5 , в порядку ст. 1268 ЦК України, яка на день смерті батька позивача постійно проживала з ним, однак спадкових справ не оформила.

Позивач спадщину, що залишилась після смерті матері, як спадкоємиця за заповітом прийняла, звернулась у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Філіпової Л.П.

Отже, до спадкової маси після смерті ОСОБА_5 увійшло, нерухоме майно у вигляді Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 1/4 частина вказаної квартири належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року, а ј частина цієї квартири була успадкована матір`ю позивача після смерті батька позивача, але не оформленою у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в ході судового розгляду позивачем було надано належні та допустимі докази на підтвердження факту смерті батьків, факту постійного проживання ОСОБА_5 з чоловіком на час його смерті, а також на підтвердження належності спадкового майна спадкодавцям, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_5 , та визнання за ОСОБА_8 , в порядку спадкування за заповітом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_5 , яка прийняла але не оформила спадщину після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка, ОСОБА_4 , за яким на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року зареєстровано право власності на частину вищевказаної квартири.

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, ОСОБА_3 про виділення ідеальних часток співвласників, встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем , визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визначити ідеальні частки співвласників квартири за адресою: АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності, встановивши, що частка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , складала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (вона ж ) ОСОБА_7 складає по 1/4 вищевказаної квартири у кожного, виходячи з рівності часток співвласників.

Визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_5 , за якою на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року зареєстровано право власності на частину вищевказаної квартири.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 з чоловіком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті останнього та визнати за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_5 , яка прийняла але не оформила спадщину після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка, ОСОБА_4 , за яким на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 27.02.1998 року зареєстровано право власності на частину вищевказаної квартири.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст судового рішення складений 12 квітня 2021 року.

Суддя: