Справа № 183/1449/21
№ 2/183/2238/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, посилаючись на те, що з 03 січня 2020 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем остаточно припинені через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття поваги та любові. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно, відновити сімейні відносини не можливо, оскільки це буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, що ставить її в тяжке матеріальне становище, оскільки вона ніде не працює, у зв`язку з тим, що перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, не має іншого доходу, крім разової допомоги при народженні дитини, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 18 травня 2021 року відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі, позивач просила шлюб між сторонами розірвати та стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме проти розірвання шлюбу не заперечував та просив суд стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 03 січня 2020 року (а.с.7).

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відмічено, що зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує його добровільний характер.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право іменуватися ним після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, а тому суд у відповідності до ст. 112 СК України, прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Судом також встановлено, що від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), яка ніде не зареєстрована та проживає з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Доказів на підтвердження домовленості між сторонами щодо способів виконання обов`язку утримувати доньку матеріали справи не містять, матеріалами справи підтверджено, що станом на день розгляду справи донька, яка не досягла повноліття, проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання доньки повинно бути стягнуті аліменти.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з наступного.

За ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, які просить визначити позивач. а саме Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно не обґрунтований, нічим не підтверджений, не містять матеріали справи відповідних доказів того, що саме така сума має бути визначена як мінімальна під час стягнення з відповідача коштів на утримання їхньої дитини, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, інших стягнень за виконавчими листами не має, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, і з урахуванням вимог ст.182 СК України з відповідача на користь позивача на утримання дитини повинні бути стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстав, які-б вказували на необхідність призначення аліментів у розмірі не менше ніж Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, як то наявність захворювання у дитини, скрутне матеріальне становище, тощо суд не вбачає.

Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позов ОСОБА_1 пред`явлений 10 березня 2021 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття.

При цьому, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, враховуючи сплату позивачем при зверненні з позовом судового збору, задоволення позову про розірвання шлюбу, визнання позову про розірвання шлюбу відповідачем, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати у справі, понесені позивачем при сплаті судового збору 454,00 грн. з відповідача та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 454,00 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 12, 81, 141, 223, 247, 263, 265, 280 ЦПК України, 110, 112, 113, 181, 182, 184, 191 СК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Зареєстрований шлюб 03 січня 2020 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за актовим записом № 5, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвати.

Під час державної реєстрації розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 , залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 454,00 грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого, при поданні позову до ОСОБА_2 , судового збору, а саме 454,00 грн. згідно з квитанцією № 0.0..1 від 08 квітня 2021 року.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.