АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2021 року

м. Чернівці

Справа № 727/746/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Паучек І.І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова пошта»

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 листопада 2020 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (далі ТзОВ «Нова пошта») на його користь збитки в розмірі 35000 гривень та штраф в розмірі 8 480 гривень 50 копійок.

Посилався на те, що 26 вересня 2019 року відповідно до експрес-накладних №9013 та №4277 він відправив ОСОБА_2 через відділення ТзОВ «Нова Пошта» палети оголошеною вартістю 20 000 гривень та телевізори оголошеною вартістю 15 000 гривень у місто Буча Київської області. Вказані відправлення ОСОБА_3 не отримувала, хоча на сайті відповідача зазначено про отримання нею таких відправлень 28 вересня 2019 року.

Вважав, що між ним та ТзОВ «Нова пошта» було укладено договір перевезення вантажу, зазначеного в експрес-накладних №9013 та №4277 від 26 вересня 2019 року. Відповідач порушив зобов`язання щодо видачі вантажу особі, яка має право на його одержання, такий вантаж фактично втрачено та ТзОВ «Нова пошта» зобов`язано сплатити штраф в розмірі 24,23% від суми відшкодування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 листопада 2020 рокузадоволено.

Стягнуто з ТзОВ «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 , збитки в розмірі 35 000 гривень та штраф в розмірі 8 480 гривень 50 копійок.

Суд виходив з того, що оскільки перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві та відповідач не довів, що втрата вантажу сталася внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, слід стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 35000 гривень та штраф в розмірі 24,23% від суми відшкодування (компенсації) в розмірі 8480 гривень 50 копійок.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від18 листопада 2020 року стягнуто з ТзОВ «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 17 027 гривень 53 копійки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Нова пошта» просить рішення суду першої інстанції та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не виконав обов`язок щодо правильного заповнення експрес накладної на кожне окреме відправлення, а саме не вказав повне ім`я особи отримувача. Дружина позивача ОСОБА_3 не була належним отримувачем вантажу. Вантаж за експрес накладними №9013 та №4277 було вручено належному отримувачу ОСОБА_2 .

Наявними у справі доказами не підтверджено вини ТзОВ «Нова пошта» у невиконанні чи неналежному виконанні публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Виплата штрафу за умовами публічного договору можлива тільки у разі виплати у досудовому порядку відшкодування та пов`язана виключно із оплатою податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Позивач ОСОБА_1 26 вересня 2019 року звернувся до відділення №9 ТзОВ «Нова Пошта», яке знаходиться по вулиці Калинівській №13 «В» (ринок «Добробут») у місті Чернівці, за послугою по доставці вантажу на ім`я ОСОБА_4 у відділення №1 ТзОВ «Нова Пошта», що знаходиться по вулиці Горького, 8 у місті Буча Київської області.

Відповідно до експрес-накладних №9013 та №4277 від 26 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 відправив ОСОБА_2 через відділення №9 ТОВ «Нова Пошта» палети оголошеною вартістю 20000 гривень та телевізори оголошеною вартістю 15000 гривень (а.с.13).

Із відстежень відправлень на офіційному веб-сайті ТзОВ «Нова пошта»: https://novaposhta.ua/ вбачається, що відправлення згідно експрес-накладних №9013 та №4277 від 26 вересня 2019 року надійшли до відділення №1, ТОВ «Нова пошта» 27 вересня 2019 року та 28 вересня 2019 року були видані, без зазначення кому саме видано (а.с.14-15).

1 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з претензіями про відшкодування вартості відправлень (а.с.16-17, 19-20).

У відповідності до експрес-накладних №9013 та №4277 від 26 вересня 2019 року відправника - позивача ОСОБА_1 у відділенні №9 ТОВ «Нова Пошта», що знаходиться по вул.Горького, 8 у м.Буча Київської області, вантаж отримала ОСОБА_5 28 вересня 2019 року о 14 годині 42 хвилини (а.с.84-85).

На підставі ухвали суду від 3 квітня 2020 року вирішено витребувати з ТОВ «Нова Пошта» оригінали експрес-накладних №9013 та №4277 від 26 вересня 2019 року, що містять підпис одержувача (а.с.98-99). ТзОВ «Нова Пошта» надано відповідь на виконання ухвали, згідно якої відсутні у ТОВ «Нова пошта» витребувані документи, що унеможливлює їх надання за вимогою суду, оскільки перевізний документ експрес-накладна, створена за правилами абз.2 п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджені накази Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року) не є документом суворої звітності. Вимоги чинного законодавства України не передбачають обов`язку експедитора зберігати експрес-накладні (а.с.126).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Щодо позовної вимоги про стягнення збитків

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 35 000 гривень.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Частиною першою статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма закону передбачає принцип винності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить саме на перевізнику.

Умови надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» визначені його Публічним договором.

Пунктом 4.1.2 цього договору передбачено, що експедитор зобов`язаний забезпечити збереження відправлення з моменту його прийняття для надання послуг до моменту його видачі одержувачу за умови дотримання замовником положень договору та Умов надання послуг.

Відповідно до п. 4.3.2 договору на замовника покладено обов`язок відповідно до вимог експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній .

Відповідно до п. 7.2.2 договору у разі повної втрати або пошкодження відправлення з вини експедитора, останній повертає замовнику суму, що дорівнює його оголошеній вартості відправлення (але не більше, ніж фактичну вартість відправлення), та провізну плату, сплачену замовником згідно з відповідною експрес-накладною.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя ст. 89 ЦПК України).

Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення збитків, представник ТОВ «Нова пошта» вказував на те, що дії працівників товариства щодо видачі вантажу були правомірними, оскільки вантаж був виданий особі, яка повідомила номер експрес-накладної та надала документ на підтвердження особи отримувача.

Як вбачається з матеріалів справи адвокатами адвокатського об`єднання «Поляк і партнери», які діють в інтересах позивача, з метою отримання інформації про одержувача відправлень №9013, №4277 було направлено запити відповідачу щодо надання останнім таких відомостей та копії відео-запису з камер спостереження від 28 вересня 2019 року.

В свою чергу відповідачем на виконання надано відповіді від 24 жовтня 2019 року та 30 жовтня 2019 року, за якими відповідач повідомив про те, що зазначений у експрес-накладних №9013 та №4277 вантаж видано ОСОБА_2 , а відеозаписи з камер відеоспостереження відсутні (а.с.26, 35).

Окрім того, на підставі ухвали суду від 3 квітня 2020 року вирішено витребувати з ТОВ «Нова Пошта» оригінали експрес-накладних №9013 та №4277 від 26 вересня 2019 року, що містять підпис одержувача (а.с.98-99). Проте ТзОВ «Нова Пошта» надано відповідь на виконання ухвали про те, що у ТОВ «Нова пошта» відсутні вказані документи, що унеможливлює їх надання за вимогою суду, оскільки перевізний документ експрес-накладна, створена за правилами абз.2 п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджені накази Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року) не є документом суворої звітності. Вимоги чинного законодавства України не передбачають обов`язку експедитора зберігати експрес-накладні (а.с.126).

Розділом 11 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» урегульовано умови одержання відправлення у відділенні. Так, у відповідності до п.п. 11.1, 11.2 умов, для отримання відправлення отримувачу слід надати представнику ТОВ «Нова пошта» номер експрес-накладної (обов`язкова умова для випадків, передбачених п. 11.4 та п. 11.6 цих умов) або номер мобільного телефону, на який надійшло СМС-повідомлення про прибуття відправлення. Одержувач фізична особа або фізична особа-підприємець пред`являє представнику ТОВ «Нова пошта» будь-який із наведених нижче документів, що підтверджує особу одержувача, зазначеного в експрес-накладній, а саме: 11.2.1. паспорт громадянина України. 11.2.2. тимчасове посвідчення громадянина України. 11.2.3. тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України. 11.2.4. посвідку на постійне проживання. 11.2.5. посвідку на тимчасове проживання. 11.2.6. посвідчення біженця, видане в Україні. 11.2.7. паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 11.2.8. посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон. 11.2.9. паспорт іноземного громадянина, у якому відомості про особу вказані кирилицею та/або латиницею. У разі використання іншої абетки - надає апостиль (офіційний переклад паспорта українською мовою). Наведеними умовами передбачено, що для отримання відправлення отримувач для ідентифікації своєї особи може надати представнику ТОВ «Нова Пошта» документ, який посвідчує особу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримувачем на підтвердження його особи при отриманні вантажу позивача було пред`явлено передбачені вищевказаними умовами документи, що дало суду першої інстанції обґрунтовано вважати, що працівник відділення №9 ТОВ «Нова пошта», належним чином не перевірши особу одержувача, видав відправлення сторонній особі.

Відповідачем також не надано суду доказів, які б свідчили про те, що втрата вантажу відбулася внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачу матеріальної шкоди в розмірі вартості втраченого майна в сумі 35 000 гривень.

При цьому необґрунтованим є аргумент апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції норм Цивільного Кодексу, які регулюють відносини між сторонами за договором перевезення, а не за договором транспортного експедирування, оскільки зі змісту наявного в матеріалах справи Публічного договору ТОВ Пошта чітко вбачається, що його укладено у відповідності до вимог статтей 633 ЦК України та 909 ЦК України, що підтверджує факт укладення між сторонами у даній справі саме договору перевезення.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 березня 2019 року у справі №544/8999/15-ц.

Щодо позовної вимоги про стягнення штрафу

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу.

Відповідно до п. 7.2.4 договору, у разі виплати експедитором у досудовому порядку за результатами розгляду претензії відшкодування, що сплачується у зв`язку з втратою або пошкодженням відправлення на користь замовника-фізичної особи, експедитор додатково сплачує замовнику штраф в розмірі 24,23% від суми відшкодування.

Як зазначено вище, п. 7.2.4 Публічного договору передбачає виплату замовнику штрафу в розмірі 24,23% від суми відшкодування лише у разі виплати відшкодування у досудовому порядку, а тому такі вимоги позивача задоволенню не підлягають.

З огляду на вказане колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги в цій частині.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення збитків ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід в цій частині залишити без змін.

Також слід скасувати додаткове рішення суду першої інстанції у зв`язку з необхідністю здійснити новий розподіл судових витрат у справі.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, суд приходить до висновку про задоволення позову на суму 35 000 гривень, що становить 80,5 процентів від його ціни (43 480,5).

З квитанції від 20 січня 2020 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок (а.с.1).

З квитанції від 9 березня 2021 року вбачається, що відповідач за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1260 гривень (а.с.239).

Позивачу підлягає відшкодуванню 676 гривень 84 копійки, сплачені за подання до суду позову.

Відповідачу підлягає відшкодуванню 245 гривень 70 копійок, сплачені за подання до суду апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

ОСОБА_1 правничу допомогу надавало адвокатське обєднання «Поляк і партнери», що підтверджується договором про надання юридичної (правничої) допомоги №203/19 від 9 жовтня 2019 року та звітом (актом) про надані послуги від 30 жовтня 2020 року (а.с. 195-200).

Позивач за надану правничу допомогу сплатив 17027 гривень 53 копійки, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №11/19/11 від 29 листопада 2019 року, №09/20/09 від 9 листопада 2020 року (а.с.201-202).

Позивачу підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в сумі 13 707 гривень 16 копійок.

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь позивача слід стягнути 14 138 гривень 30 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» залишити задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 6 листопада 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про стягнення штрафу скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про стягнення штрафу відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 18 листопада 2020 року скасувати.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» на користь ОСОБА_1 14 138 (чотирнадцять тисяч сто тридцять вісім) гривень 30 копійок в рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 8 квітня 2021 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна