ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2476/19 Номер провадження 22-ц/814/543/21Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

секретар Кальник А.М.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави, ухвалене 23 грудня 2020 року у складі судді Парахіної Є.В.

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особі Інспеція по конролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчий комітет Полтавської міської ради, про зобов`язанні вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом та просила зобов`язати ОСОБА_2 звільнити за адресою АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу самовільно добудованої до 1/2 частини сараю (літ. Б) металевої конструкції з профільного металу; заборонити ОСОБА_2 використовувати вимощення будинку вздовж зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_1 для заїзду автотранспорту.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначала, що на території благоустрою житлової забудови загального користування за вищевказаною адресою ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 , у 2012 році без погодження і відсутності проектних матеріалів та документу, що надає право на виконання будівельних робіт, з метою збільшення площі, встановила тимчасову огорожу з профільного металу шляхом добудови до частини тимчасових господарських будівель - сараїв спільного користування, тим самим збільшила площу сараю на 9,8 кв.м. У подальшому нею було переобладнано частину сараїв під особистий гараж.

ОСОБА_2 почала використовувати вимощення завширшки 1 метр по периметру зовнішньої стіни її квартири як проїзд для автотранспорту, що створює перешкоди у комфортному та безпечному використанні квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 , просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Тімченко І.А. 09 грудня 2012 року та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим номером № 576, є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого ПП ПБТІ "Інвентаризатор" станом на 09 листопада 2012 року, квартира посімейного заселення розташована на 1 поверсі 1 поверхового будинку.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, посвідченого Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 05 серпня 1993 року за реєстровим № 1-1578, є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Право власності за нею зареєстроване 07 вересня 1994 року, про що внесений запис в реєстрову книгу № 119 під № 16344. Відповідно до Реєстраційного посвідчення, виданого Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації 07 вересня 1994 року, квартира АДРЕСА_1 , складається з коридора 4-1 пл. 4,1 кв.м, кладової 4-2 пл. 2,0 кв.м, кімнати 4-3 пл. 15,1 кв.м, кімнати 4-4 пл. 15,5 кв.м, тамбура V пл. 2,8 кв.м, сіней VI пл. 4,0 кв.м, 1/2 сараю літ. "Б", погребу "б"; огорожа загального користування.

У 2012 році ОСОБА_2 була проведена реконструкція належної їй 1/2 частини сараю літ. "Б", а саме - здійснено демонтаж частини стіни належного їй сараю та добудовано огороджувальну конструкцію, в результаті чого змінилася внутрішня площа сараю та конструктивне рішення будівлі.

Колегія суддів не погоджується із висновком про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 про демонтаж самовільно добудованої до 1/2 частини сараю (літ. Б).

Багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1 раніше перебував на балансі Полтавської дистанції цивільних споруд Південної залізниці, а після зняття його з балансу вказаного підприємства згідно з наказом № 387 від 07.12.2004 року, право постійного користування Південної залізниці земельною ділянкою, на якій він розташований, було припинене, а сама земельна ділянка зарахована до складу земель територіальної громади міста Полтава.

Згідно ст. 1 ч. 1 п.п. 2, 6 ЗУ «Про особливості здійснення прав власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Таким чином, допоміжна споруда багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , якою є сарай (Б) є спільним майном мешканців багатоквартирного будинку, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про проведення поточного і капітального ремонтів, реконструкції, реставрації, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку та визначення підрядників для виконання таких робіт.

Проте, рішення щодо реконструкції сараю, який перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку, на загальних зборах не приймалося.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що реконструкція (добудова) була проведена без отримання й інших дозвільних документів.

Всупереч цьому ОСОБА_2 здійснила добудову до сараю, використавши металеву конструкцію з профільного металу.

З наданих матеріалів справи також вбачається, що здійснена відповідачем добудова істотно обмежує ОСОБА_3 у праві користування допоміжними спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1 , зокрема вбиральнею, шляхом істотного звуження проходу повз сарай, що підтверджується фотоматеріалами, наданими позивачем та викопіюванням з генерального плану м. Полтави за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, з поміж іншого, може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача вчинення дій по відновленню становища, яке існувало до порушення його права власності, зокрема знести самовільно добудовану до Ѕ частини сараю металеву конструкцію з профільного металу.

Враховуючи, що ОСОБА_2 самовільно розпорядилася спільним майном співвласників багатоквартирного будинку, то позовні вимоги про покладення на неї обов`язку знести відповідну добудову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд залишив поза увагою, що ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_3 , як власника квартири АДРЕСА_1 , шляхом використання території вздовж зовнішньої стіни зазначеної квартири для проїзду та паркування автотранспорту.

Відповідно до листа Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 19 грудня 2017 року територія, на якій розміщений житловий будинок по АДРЕСА_1 , відповідно до генерального плану м. Полтава, визначена територією садибної забудови.

Розміщений у загальному доступі на офіційному веб-сайті Полтавської міської ради генеральний план міста Полтава також не містить відомості про те, що на території на якій розміщений житловий будинок по АДРЕСА_1 , розташований проїзд автотранспорту.

Такі відомості відсутні і в технічному паспорті на квартиру, що на лежить позивачеві.

Факт використання вимощення будинку вздовж зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_1 для заїзду автотранспорту беззаперечно підтверджується доказами наданими позивачем.

Зокрема, рух автомобілів вздовж зовнішньої стіни квартири, належній позивачеві, підтверджується фото та відеоматеріалами, що були досліджені судом.

Зазначені обставини також підтверджуються й листами Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області (а.с. 65, 67, т. 1).

Отже, доказами по справі підтверджено, що ОСОБА_2 порушує права власника квартири АДРЕСА_6 , обмежуючи свободу володіння та користування нерухомим майном в частині, що межує із вимощенням, яке використовується для проїзду автотранспорту.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та такими, що відповідають способу захисту права власності, визначеному ч. 2 ст. 386 ЦК України.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, то з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов`язанні вчинити дії задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати самовільно добудовану до Ѕ частини сараю металеву конструкцію з профільного металу, розміщену за адресою АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_2 використовувати вимощення будинку вздовж зовнішньої стіни квартири АДРЕСА_1 для заїзду автотранспорту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 842 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин