Справа № 408/616/17
Провадження № 22-ц/810/559/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Стахової Н.В., Лозко Ю.П.

учасники справи:

позивач (первісний) Публічне акціонерне товариство комерційний банк

«Правекс-банк»

позивач (правонаступник)Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Довіра та гарантія»

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Біловодського районного суду від 18 квітня 2017 року, ухвалене у складі судді Булгакової Г.В. в смт. Біловодськ Луганської області,

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на наступне.

На підставі договору № 6059-010/08Р від 11.04.2008 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» видав кредит відповідачу в сумі 11179 доларів США на термін до 11 квітня 2015 року зі сплатою 11,99 % річних. Відповідач зобов`язався погашати отриманий кредит щомісячно, згідно графіку погашення кредиту, а також сплачувати позивачу відсотки та комісію за користування кредитом щомісячно, в період погашення до повного погашення кредиту. Однак відповідач не належним чином виконує умови договору.Станом на 28 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором 1395,43 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1261,77 доларів США; заборгованість за процентами 132,38 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 0,90 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів 0,38 доларів США.

На підставі викладеного представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 18 квітня 2017 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1395,43 доларів США та судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1378,00 гривень.

Мотивуюче таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно кредитного договору № 6059-010/08Р від 11.04.2008 року, відповідачу надано кредит у розмірі 11179 доларів США на термін до 11 квітня 2015 року зі сплатою 11,99 % річних. Відповідач зобов`язався сплачувати Банку щомісяця грошові кошти за користування кредитом, та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 28 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем 1395,43 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1261,77 доларів США; заборгованість за процентами 132,38 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 0,90 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів 0,38 доларів США. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Рух справи в суді першої інстанції

18 серпня 2020 року Біловодським районним судом Луганської області було вирішено питання, щодо заміни сторони стягувача, а саме замінено- Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» на правонаступникаТовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 21 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 18 квітня 2017 року у цивільній справі №408/616/17-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу за підсудністю на розгляд Деснянського районного суду м. Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з положеннями п.1 ,ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування зокрема таких умов: а) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; б) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин.У відповідності з положеннями ч.ч.4-7 ст.74 ЦПК України (в редакції на 18.04.17року) судовий виклик здійснюється судовими повістками про виклик ,а судові повідомлення здійснюються судовими повістками- повідомленнями, днем вручення яких вважається день їх вручення відповідачеві під розписку. Враховуючи, що зареєстроване місце проживання відповідача суду було відоме , суд порушив вимоги ч.9 ст.76,ст.419 ЦПК України (в редакції на 18.04.17 р),а також діючого міжнародного договору між Україною та РФ «Про правову допомогу», положень ст. 10 ЦК України у відповідності з духом і буквою Гаагської конвенції від 1907 року , з огляду на те, що юрисдикція судів України не поширюється на непідконтрольну Україні та окуповану РФ територію. В постановленій ухвалі від 21.05.21 року суд в цій частині зазначає наступне : «В матеріалах справи наявні очевидні докази належного повідомлення відповідача ,а саме : копія публікації оголошення в засобах масової інформації -газеті «Урядовий кур`єр» від 17 квітня 2017 року №68,що в редакції ст.74 ЦПК України ( чинній на час розгляду справи) давало суду підстави вважати відповідача таким, що був повідомлений про час і місце слухання справи з часу опублікування оголошення, оскільки об`єктивно це був єдиний спосіб його повідомлення, зважаючи, що місце реєстрації було зазначено в позові, про що свідчать відповідні матеріали справи. Тому суд вважав, що публікація оголошення в засобах масової інформації в зв`язку з реєстрацією відповідача на непідконтрольній органам державної влади території України жодним чином не порушували чинні на той час норми ЦПК України» Зазначена правова позиція суду є незаконною, необґрунтованою і неприйнятною з огляду на наступне : згідно з положеннями ч.ч.5,7 ст.74 ЦПК України (в редакції станом на 18.04.17 року) судова повістка разом із розпискою та копіями матеріалів позовної заяви надсилається завчасно рекомендованим листом з повідомленням або через курьера за адресою місця проживання відповідача .зареєстрованого у встановленому законом порядку та зазначеного позивачем. Якщо особа не проживає за адресою повідомленою суду позивачем судова повістка може бути направлена за місцем роботи . Порушуючи вимоги ч.ч.1-8 ст. 74 ЦПК України (в редакції станом на 18.04.17 р) суд застосував положення ч.9.ст.74 ЦПК України (в редакції станом на 18.04.17 р) ,які застосуванню не підлягають оскільки :а) Суду було відоме місце проживання відповідача ; б/ Суду було достименно відомо, що преса України і у тому числі видання «Урядовий курьер не поширюється на непідконтрольній Україні территорії, яка окупована гібридною армією РФ на якій відбуваються військові дії» Таким чином судом був порушений засадничий принцип правосуддя визначений ч.1.ст.8 ЦПК України /в редакції станом на 18.04.17 року / згідно з яким ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату час і місце розгляду своєї справи, або обмеження у праві отримання у суді устної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Слід зазначити ,що порушуючи вимоги п.п.1,3,9 Розділу Х1 «Засвідчення та видання копій судових рішень і документів» інструкції «З діловодства в місцевих та апеляційних судах України» від 20.08.2019 року № 814 належно оформленого рішення Біловодського районного суду Луганської області проголошеного 18.04.2017 року у справі №408/616/17 (незважаючи на заявлене клопотання ні ОСОБА_1 ні його представник -адвокат Дмитраш О.М. до цього часу так і не отримали). Згідно з довідкою Поділького РДА м. Києва від 28.11.2014 року № відповідач став на облік як внутрішньо- переміщена особа та проживав певний час за адресою : АДРЕСА_1 отже суд був зобовязаний встановити місце реєстрації відповідача на підконтрольній території України та керуючись положеннями ч.1.ст.27 ЦПК України постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з підстав порушення позивачем підсудності, а також невиконання позивачем умов кредитного договору в частині досудового врегулювання спорів. «21» травня 2021 року, постановляючи ухвалу у справі суд в цій частині зазначив наступне : «Відомостей про будь-яку іншу адресу проживання відповідача, окрім тої яка була зазначена позивачем сторони суду не надали». З такою правовою позицією погодитись неможливо оскільки : відповідач не знав і не міг знати про звернення позивача до Біловодського рай-го суду з позовом, а суд у встановленому законом порядку, був зобов`язаний перевірити місце реєстрації місця проживання відповідача на підконтрольній території України в процесі відкриття провадження у справі. Отже не з`явився відповідач до суду з поважних причин якими є порушення судом норм діючого процесуального закону. Встановлюючи правовідносини сторін суд зобов`язаний був керуватись правовими позиціями ВС України від 29.05.19 року №539/1582/16-ц ЄДРСР №82308325, у відповідності з якими виплата та отримання готівки у іноземній валюті має бути підтверджена первинним банківським /касовим/документом . Згідно з п.50 Розділу №3 положення «Про організацію операційної діяльності в банках України» затвердженою ПП НБУ від 18.06.03 року № 254 реквізити первинних банківських документів повинні містити зокрема зміст та підстави виплати, посади осіб, що вчинили операцію та їх особистий підпис. Згідно з правовими позиціями , ВС України у справі №161/16891/15-ц від 30.01.18 року розрахунок складений банком не є належним доказом .Судом не досліджувались правовідносини сторін, оскільки фактично позивач не виплачував відповідачеві валютні кошти за укладеним кредитним договором ,а оплатив безготівковим платіжним дорученням договір купівлі продажу автомобіля марки ВАЗ ,що був укладений відповідачем з торгівельною фірмою у національній валюті. З огляду на правові позиції, ВП ВСУ, що викладені 03.07.19 року у постанові №342/180/17,та положення ч.1 ст.1050,ст.ст.526,527,530 ЦК України кредитор /позивач/ повинен довести факт надання відповідачеві грошових коштів у іноземній валюті. Згідно з правовими позиціями ВСУ КЦС у справі №539/1582/16-ц від 29.05.19 року відсутність оригінального первинного касового документа,яким має бути підтверджено виплату готівки, іншими банківськими документами підтверджена бути не може, навіть у тому випадку, якщо позичальник не заперечує факт отримання коштів. Отже з огляду на положення ст.524 ЦК України зобов`язання виконувалось у національній валюті, а наданий суду розрахунок у іноземній валюті є неналежним доказом заборгованості відповідача. При цьому ні розрахунків ні позовної заяви відповідач не отримував, окрім того порушуючи ст.ст.272,285 ЦПК України суд не направляв відповідачеві належно оформлену копію ухваленого рішення. 21.05.2021 року, постановляючи ухвалу у справі суд зазначив, що порядок оцінки письмових доказів наданих банками у кредитних спорах був встановлений Верховним Судом України у 2019 році в той час як рішення у справі 408/616/17 суд ухвалив 18.04.17 року ,без присутності відповідача. Проте розглядаючи заяву відповідача станом на 21.05.21 року суд був зобов`язаний застосувати правові позиції, Верховного суду України .викладені у справі №539/1582/16-ц з огляду на положення ст.58 Конституції України, згідно з якими .... нормативно правові акти не мають зворотної сили окрім випадків ,коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже судом був порушені засадничі принципи правосуддя,визначені ст.129 Конституції України.зокрема : 1.Законність ; 2. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 5.Загально відомо, що з 2014 року в частина Луганської області в якій проживав відповідач є окупованою гібридними військами РФ і військові дії по деокупації територій України тривають донині, що є форс-мажорними обставинами згідно з положеннями ч,4.ст,14,ст.607 ЦК України, які суд був зобов`язаний застосувати та звільнити відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором до моменту їх припинення. Згідно з положеннями ст.9 Конституції України, ст.6. ч.1 Конвенції «Про захист прав людини і громадянина та основних свобод «,суд порушив право відповідача на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного часу незалежним безстороннім і справедливим судом, встановленим законом, який уповноважений вирішити спір, що до прав та обов`язків цивільного характеру в межах правових позицій ЕСПЛ у справі (Могеіга De &Azevedo v. Portugal ,Pr .66), оскільки .відкриваючи провадження у справі суд не дотримався принципу правової визначеності та порядок відправлення правосуддя ( Chevrov v. France Par.63 ); окрім того, право відповідача на правову допомогу не було забезпечене судом (Mc.Vbcfr v. the UK Pr..51, Steel and Morris v. the UK, Pr 62); При ухваленні оскаржуваного рішення, судом був порушений справедливий баланс між сторонами у судовому процесі ,так-як судове провадження не було змагальним та не відповідало принципу рівності сторін у судовому процесі ( Dombo Beheev v. Netherlands, Pr.33 , Kress v. France, Pr. 76), Представлені позивачем суду матеріали та письмові докази є неприйнятними, оскільки з ними не був ознайомлений відповідач ,який був позбавлений судом можливрості надати суду аргументовані заперечення по суті заявлених вимог.(Antx v. Hungary, Pr.33, Ruiz Torija v. Spain Pr.30, Hiro Baiani v. Spain Pr.28).

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило, що не заважає розгляду справи. (відповідно до ст.360 ЦПК України).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Колегією суддів встановлено, що згідно кредитного договору № 6059-010/08Р від 11.04.2008 року, відповідачу надано кредит у розмірі 11179 доларів США на термін до 11 квітня 2015 року зі сплатою 11,99 % річних. Відповідач зобов`язався сплачувати Банку щомісяця грошові кошти за користування кредитом, та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 28 жовтня 2016 року відповідач має заборгованість перед позивачем 1395,43 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1261,77 доларів США; заборгованість за процентами 132,38 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 0,90 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів 0,38 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

03 березня 2021 року відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дмитраш О.М., звернувся до Біловодського районного суду Луганської області із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 18 квітня 2017 року по цивільній справі №408/616/17-ц, посилаючись на те, що на період провадження у справі відповідач був зареєстрованим на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території м. Свердловськ Луганської області, судові повістки фактично не отримував, в судових засіданнях присутнім не був, у зв`язку із чим був позбавлений можливості повноцінно захищати свої права в цивільному процесі. Вказував, що виклик в судові засідання його, як сторони по справі, яка зареєстрована на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території, через оголошення в пресі, було здійснено з порушенням ст. 128 ЦПК України, оскільки таке не передбачено цією статтею.

Як встановлено зі змісту матеріалів справи №408/616/17-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідач, який зареєстрований на непідконтрольній органам державної влади (м. Свердловськ Луганської області) на судові засідання жодного разу не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв, відзиву на позов, а також будь-яких доказів до суду не подавав.

Доводи апелянта щодо порушення судом положень ст. 128 ЦПК України, що виразилося в неналежному його повідомленні про відкриття та розгляд справи, суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи наявні запит суду до ДМС України щодо встановлення актуальних на час розгяду справи відомостей про реєстрацію та проживання відповідача та відповід ДМС (а.с.24), докази повідомлення, а саме: копія публікації оголошення в засобах масової інформації газеті «Урядовий кур`єр» від 17 квітня 2017 року № 68, що відповідно до ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), давало суду підстави вважати відповідача таким, що був повідомленим про час і місце слухання справи з часу опублікування оголошення, оскільки об`єктивно це був єдиний спосіб його повідомлення, зважаючи на те, що місце реєстрації відповідача було зазначене в позові, про що свідчать відповідні матеріали справи. Тому судова колегія погоджується із судом першої інстанції та вважає, що публікація оголошення в засобах масової інформації в зв`язку з реєстрацією відповідача на непідконтрольній органам державної влади України не порушувала чинні та той час норми ЦПК, крім того, суд вчинив дії направлені на зясування актуального місця проживання відповідача.

Доводи відповідача про порушення правил підсудності, оскільки той на час розгляду справи, як внутрішньо-переміщена особа, фактично проживав за іншою адресою, а саме: , АДРЕСА_2 , суд також відхиляє, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відомостей про будь-яку іншу адресу відповідача, зокрема, зазначену вище, суду сторонами надано не було. За таких обставин, враховуючи, що в позові зазначена адреса відповідача ( АДРЕСА_3 ), а згідно розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року визначено територіальну підсудність справ, підсудних Свердловському міському суду Луганської області Біловодському районному суду Луганської області, суд правомірно відкрив провадження відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України (в чинній на той час редакції). Крім того, апелянт не зазначає які суттєві права відповідача були порушені судом, і як це вплинууло на законність прийнятого рішення.

Доводи відповідача на неврахування судом під час ухвалення рішення практики Верховного Суду України, суд також вважає некоректним, оскільки зазначена правова позиція Верховного Суду України щодо визнання виключно первинних банківських (касових) документів доказами виплати та отримання готівки в іноземній валюті по кредитним договорам, знайшла своє відображення в постанові №539/1582/16-ц лише в 2019 році, тоді як заочне рішення суду по справі №408/616/17-ц було винесене в 2017 році у відповідності до норм матеріального права та сталої на той час судової практики по таким категоріям справ. За таких обставин суд вважає, що наявні в матеріалах справи належним чином оформлені та підписані уповноваженими посадовими особами банку розрахунки заборгованості, є належними та допустимими доказами заборгованості по кредитному договору, та у сукупності з іншими доказами сплати відповідачем заборгованості за кредитом відповідно, є ознакою законності та обґрунтованості винесеного судового рішення .

Суд звертає увагу на те, що згідно п. 1.1. кредитного договору від 11 квітня 2008 року №6059-010/08Вр, укладеного між позивачем (Банком) та відповідачем (Позичальником), кредит має цільовий характер та валютні кошти надаються Позичальнику виключно для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно п.1.4. вказаного кредитного договору термін користування кредитом відраховується з моменту перерахування коштів за розпорядженням Позичальника або видачі коштів з каси банку. Отже, враховуючи вказані положення кредитного договору, суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що банк зобов`язання по договору не виконав, фактично валютні кредитні кошти за укладеним кредитним договором не виплатив, а оплатив безготівковим платіжним дорученням договір купівлі-продажу автомобіля, що був укладений відповідачем з торгівельною фірмою в національній валюті.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Виходячи з вищенаведеного судова колегія приходить висновку про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги, а постановлене рішення Біловодського районного суду Луганської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.259,367,374,375,382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Дата складання повного тексту постанови 19 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді: