06.04.2021 227/181/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
06 квітня 2021 року місто Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Хандуріна В.В.
при секретарі Дзюба Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мавроді Роман Федорович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яку придбала у рідної сестри ОСОБА_2 . До вказаного правочину, у вищезазначеній квартирі мешкали відповідачі ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 . У 2005 році відповідачі виїхали з України на постійне місце проживання за кордон, у 2012 році продали їй квартиру та знялися з реєстрації. Але 27.02.2013 року, з її дозволу, відповідачі формально знову зареєструвалися у її квартирі, але жодного дня у ній не проживали. Відповідачі виїхали з квартири з особистими речами за межі України у 2005 році, з того часу вони проживають у іншій квартирі, працюють, мають особисте житло, особисті документи країни проживання, намірів повернутися до України не мають. Місце фактичного проживання відповідачів їй не відомо. Відповідачі ніякого відношення до належної їй квартири не мають, кроків для добровільного зняття з реєстрації не проявляють, участі у сплаті комунальних послуг не приймають, тому позивач вважає, що вони втратили право на користування цим приміщенням.
Позивач надала заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі за участі її представника адвоката Мавроді Р.Ф. На позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача також надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом оголошення на офіційному порталі Судової влади України. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідачів до суду не надано. Відзиву на позовну заяву від відповідачів до суду не надходило.
З урахуванням ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання нимвідзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідачів і винести заочне рішення.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:
Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 17 грудня 2012 року придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрованого в реєстрі за № 5327 (а.с. 12). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 14).
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідок, виданих виконавчим комітетом Добропільської міської ради Донецької області, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 27.02.2013 року (а.с.20, 27-28).
Окрім того, факт реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 27.02.2013 року за вищезазначеною адресою підтверджується довідкою, виданою ПП «Білицька ремонтно експлуатаційна служба «Надія» від 14.01.2021 року (а.с.21).
Актом обстеження по факту проживання (не проживання) осіб від 09.01.2021 року, складеного техніками доглядачами ПП «Білицька ремонтно експлуатаційна служба «Надія», за участю сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживають з 2005 року (а.с. 22).
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею ст. 405 ЦК України передбачено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Факт реєстрації відповідачів у належній позивачу квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.
За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не проживають понад 15 років, не беруть участі в утриманні квартири шляхом оплати комунальних послуг, особисті речі за місцем реєстрації не зберігають. Вказане безсумнівно порушує права позивача у користуванні житловим приміщенням.
Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.16, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мавроді Роман Федорович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

06.04.2021