ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/503/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 311010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Стецюк М.А.

та сторін: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача КНП "ТУЛ" ТОР - адвоката Сольського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/18649/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради про скасування наказу від 27 квітня 2020 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради про скасування наказу від 27 квітня 2020 року адміністрації лікарні про його звільнення; зобов`язати адміністрацію університетської лікарні поновити його на роботі з виплатою заборгованості за вимушений прогул; зобов`язати адміністрацію лікарні виплатити йому моральну шкоду 200 000 гривень за незаконне звільнення та 500 000 гривень за порушення техніки безпеки, що стало причиною розвитку в нього раку нирки; зобов`язати адміністрацію лікарні звільнити лікаря Бутницького, який був прийнятий на його робоче місце.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що працював у Комунальному некомерційному підприємстві "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення. У зв`язку з тим, що він належить до групи ризику за віком - 70 років, наявністю хвороби - онкологічного захворювання, діабету, гіпертонічної хвороби, з огляду на пандемію коронавірусної інфекції він 27 квітня 2020 року написав заяву про надання відпустки за власний рахунок. Вказує, що не був на роботі у зв`язку з хворобою та надав листки непрацездатності з 06 листопада 2019 року по 25 квітня 2020 року. Почуваючи себе погано, він звернувся до сімейного лікаря та його сімейний лікар Яворська повідомила, що відкриває лікарняний на 5 днів до 01 травня 2020 року, однак після того, як він прийшов додому, лікар зателефонувала та повідомила, що керівництво заборонило видавати листок непрацездатності та щоб позивач негайно їхав до неї на прийом, однак, він не міг цього зробити, оскільки в нього був гіпертонічний криз, підтверджений лікарями карети медичної швидкої допомоги. Повідомив, що лікарняного він так і не отримав та через тиждень поштою отримав лист з наказом про звільнення. Після цього позивач неодноразово приходив до головного лікаря та звертався із заявами про поновлення його на роботу, однак йому відмовляли у цьому. Зазначає, що при винесенні наказу про його звільнення було порушено норми чинного законодавства, а саме: ст.43 Конституції України, не було виконано рішення суду про поновлення його на роботі, оскільки був наказ про поновлення на роботі, однак до робочого місця та виконання обов`язків його не допустили, його не ознайомили з наказом №140/1 про запропоновані посади, оскільки на той час він знаходився на стаціонарному лікуванні. Вказує, що якби йому надали наказ, він би поставив свій підпис, оскільки запропонована посада відповідала його професії, вважає, акт про відмову від запропонованої посади підробленим. Стверджує, що подання в профком на надання згоди про його звільнення є необґрунтованим і профспілковим комітетом не повинно було прийматися до розгляду, профком згідно Статуту профспілки не мав права розглядати це подання у його відсутності. Наголошує, що в цей час перебував "на лікарняному" у 2 міській лікарні у зв`язку з розходженням післяопераційних швів. У зв`язку з вищенаведеним, позов просить задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради про скасування наказу від 27 квітня 2020 року про звільнення із посади лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, зобов`язання звільнити лікаря Бутницького - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є неправосудне, замовне, заангажоване та прийняте з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що звільнення з посади на підставі ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією ендоскопічного відділення обов`язково передбачає надання іншої посади відповідно до кваліфікації, проте, цього зроблено не було. З наказом №140-1-од про запропоновану посаду та акт про ознайомлення, його не ознайомлювали. Вказує, що у нього не було підстав для відмови від запропонованої посади лікаря-ендоскопіста в ендоскопічному відділенні, адже, вона повністю відповідає роботі, яку він виконував. Зазначає, що з 09 липня 2019 року він перебував на лікарняному. Також те, що поновлення його на роботі наказом №73 за 25 лютого 2020 року відбулося з порушенням норм процесуального права - на посаду у ендоскопічне відділення, яке ще ріку тому було ліквідоване. Вказує, що є інвалідом ІІ групи і має право на квоту 4% робочих місць для інвалідів.

Від представника Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради - адвоката Дубчака Сергія Петровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року у справі №607/18649/20 - без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином мотивоване, а тому, апеляційна скарга до задоволення не підлягає. Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що позивачу не було запропоновано іншої посади відповідно до його кваліфікації, а також те, що він не був ознайомлений з наказом "Про запропоновані вакантні посади", оскільки Наказом КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР від 05 липня 2019 року №139-к з 09 вересня 2019 року було ліквідовано ендоскопічне відділення з подальшим вивільненням працівників. У зв`язку з чим, в першій половині дня 09 липня 2019 року працівників цього відділення, в тому числі і позивача, було викликано до відділу кадрів та попереджено про зміну істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва праці, зокрема, повідомлено про можливе вивільнення із займаної посади. При цьому, КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР при звільнені позивача було дотримано вимоги ч.2 ст.40, ст.43, ст.49-2 КЗпП України, зокрема, про наступне вивільнення позивача було повідомлено не пізніше, ніж за два місяці розірвання трудового договору, проведено за попередньою згодою профспілкового комітету КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР, крім того, позивачу було запропоновано наявні вакантні посади, які він міг обіймати відповідно до його лікарської спеціальності, враховуючи його освіту, кваліфікацію та досвід, від яких він відмовився. Відтак, жодного порушення закону в діях та рішеннях КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР не вбачається. ОСОБА_1 не надано доказів, які б доводили протиправності рішень, дій або бездіяльності КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР, отже, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 200 000 гривень за незаконне звільнення та 500 000 гривень за порушення техніки безпеки є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник КНП "ТУЛ" ТОР - адвокат Сольський В.В. апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду обґрунтованим та законним.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення.

05 липня 2019 року в.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради Бліхарем В.Є. видано наказ №139-к "Про ліквідацію ендоскопічного відділення", відповідно до якої у зв`язку із змінами в організації виробництва праці, пов`язаними з перетворенням Тернопільської університетської лікарні в комунальне некомерційне підприємство "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради, спрямованими на підвищення рівня медичного обслуговування, розширення можливостей щодо його доступності, якості та ефективності роботи персоналу з метою оптимізації, раціонального використання медичного обладнання, кадрових та фінансових ресурсів прийнято рішення про ліквідацію з 09 вересня 2019 ендоскопічного відділення з подальшим вивільненням працівників, скорочено посади завідувача ендоскопічним відділенням, лікаря-ендоскопіста (а.с. 3).

Згідно наказу в.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради Бліхара В.Є №140/1-с від 05 липня 2019 року "Про запропоновані вакантні посади" запропоновано лікарям ендоскопічного відділення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 вакантні посади лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету при гастроентерологічному відділенні та лікаря-методиста відділення статистики та методичної роботи (а.с. 10).

Відповідно до попередження про зміну істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва праці від 09 липня 2019 року ОСОБА_1 згідно з вимогами ч.3 ст.32, ч.1 ст.10 КЗпП України попереджено про зміну істотних умов праці у зв`язку із змінами в організації виробництва праці та можливе вивільнення із займаної посади, підписувати попередження ОСОБА_1 відмовився у присутності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про що свідчить особисті підписи останніх в письмовому попередженні (а.с. 75).

09 липня 2019 року складено акт за підписами начальника відділу кадрів ОСОБА_4 , інспектора кадрів ОСОБА_5 , головної медичної сестри ОСОБА_6 , зі змісту якого вбачається, що лікар-ендоскопіст ОСОБА_1 09 липня 2019 року об 11 год. 15 хв. був запрошений у відділ кадрів для ознайомлення з наказом в.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради Бліхара В.Є. №140/1-од від 05 липня 2019 року "Про запропоновані вакантні посади", даний наказ зачитано начальником відділу кадрів КНП "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради, від підпису про ознайомлення з даним наказом та запропонованих вакантних посад лікар-ендоскопіст ОСОБА_1 відмовився (а.с. 14).

Наказом в.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради Бліхара В.Є. "Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 звільнено за порушення трудової дисципліни (п.2 ст.147 КЗпП України) з 10 липня 2019 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 вересня 2019 року визнано незаконним та скасовано наказ в.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради №141-од від 10 липня 2019 року, яким ОСОБА_1 лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення за порушення трудової дисципліни звільнено з роботи з 10 липня 2019 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради, стягнуто з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду (а.с. 17-22).

Відповідно до наказу в.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради Бліхара В.Є. №57-од від 25 лютого 2020 року "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради з 13 вересня 2019 року (а.с. 15).

Як вбачається з листків непрацездатності серії АДШ №200237, серії АДШ №184900, виданих ОСОБА_1 , останній не виконував посадових обов`язків у зв`язку з хворобою з 03 березня 2020 року по 24 квітня 2020 року (а.с. 5-7).

В.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради Бліхар В.Є. 26 лютого 2020 року звернувся з поданням №01-2/362 на отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 до голови профспілкового комітету КНП "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці, ліквідації ендоскопічного відділення та скороченням штатних посад відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 9) та відповідно до витягу з протоколу №3 засідання профспілкового комітету КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР від 03 березня 2020 року одноголосно прийнято рішення про надання згоди на звільнення лікаря-ендоскопіста ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 81-82).

Відповідно до наказу в.о. генерального директора (головного лікаря) Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради Бліхара В.Є №95-од від 27 квітня 2020 року звільнено лікаря-ендоскопіста ендоскопічного відділення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 27 квітня 2020 року (а.с. 2).

Встановлено, що 27 квітня 2020 року ОСОБА_1 прийшов у відділ кадрів КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР, пред`явив листки непрацездатності та повідомив, що має намір приступити до роботи, при цьому йому повідомили про його звільнення з роботи 27 квітня 2020 року у зв`язку із скороченням штату, від ознайомлення з наказом про його звільнення ОСОБА_1 категорично відмовився, а також відмовився отримати трудову книжку, вирішено направити наказ про його звільнення з копіями долучених документів до даного наказу рекомендованим листом, про що свідчить акт, складений 27 квітня 2020 року та підписаний юрисконсультом Бородіним В.В., начальником відділу кадрів ОСОБА_4 та інспектором відділу кадрів Петролюк О.І. (а.с. 83).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду повідомила, що працює на посаді начальника відділу кадрів КНП підприємства "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради. По суті позову пояснила, що 09 липня 2019 року ОСОБА_1 було запрошено для ознайомлення з наказами про ліквідацію відділення, у якому той працював, про зміну істотних умов праці та про вакантні посади. Вказані накази було зачитано в присутності ОСОБА_1 , з їх змістом він ознайомився, однак відмовився їх отримувати, а також відмовився від підпису. Того ж дня біля 13 год. ОСОБА_1 ввірвався в кабінет і повідомив, що бажає ознайомлюватися з наказами, забирав наказ і вибіг в коридор. Відбувся конфлікт, в ході якого позивач вдарив Сороку І. по голові, через що викликали поліцію. В результаті ОСОБА_1 так і не підписався за ознайомлення з наказами, з приводу чого були складені відповідні акти. Вказала, що з 03 березня 2020 року по 24 квітня 2020 року позивач перебував на "лікарняному". Вийшов на роботу 27 квітня 2020 року. Рішенням профкому було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 . На момент звільнення вакантних посад не було. Наказ про звільнення та інші документи були направлені позивачу поштою. У кінці вересня 2020 року ОСОБА_1 отримав трудову книжку. Вказує, що під час звільнення ОСОБА_1 було повністю проведено розрахунок.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач правомірно звільнений з посади за ч.1 ст.40 КЗпП України з дотриманням вимог закону. Твердження позивача про те, що йому було невідомо та він не був ознайомлений зі змістом наказів про ліквідацію ендоскопічного відділення, про запропоновані вакантні посади, про звільнення ОСОБА_1 спростовується поясненнями свідка ОСОБА_4 та відповідними актами від 09 липня 2019 року, 27 квітня 2020 року. Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що профспілковий комітет згідно Статуту профспілки не мав права розглядати подання про його звільнення без його участі судом не взято до уваги, оскільки відсутність працівника, на якого внесене подання про звільнення, та який був запрошений на засідання, однак не з`явився не може слугувати підставою для скасування наказу про звільнення.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані з ініціативи власника або уповноваженого ним органу лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації підприємства, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. При цьому, суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та наступного скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Результат аналізу наведених норм дозволяє зробити висновок, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі №6-40цс15.

Звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг та компенсацій, передбачених гл. ІІІ-А КЗпП (якщо окремими актами законодавства не встановлено якихось особливостей). Чинне законодавство не передбачає виключення зі строку попередження часу відсутності працівника на роботі у зв`язку з відпусткою або тимчасовою непрацездатністю. Закінчення двомісячного строку не створює обов`язку повторного попередження, оскільки встановлено, що працівник повинен бути попереджений не менше ніж за два місяці.

Перевіряючи наявність змін в організації виробництва і праці КНП "Тернопільська університетська лікарня" Тернопільської обласної ради, зокрема скорочення чисельності та/або штат працівників, судом першої інстанції встановлено, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці за період з 05 липня 2019 року до часу звільнення позивача, відбулася ліквідація ендоскопічного відділення, що підтверджується витягами зі штатного розпису КНП "Тернопільська університетська лікарня" ТОР.

Як вбачається з пояснень позивача, що він категорично проти був саме щодо ліквідації ендоскопічного відділення, тому й відмовився від запропонованих посад.

Факт відмови позивача від запропонованих посад також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_4 та актом від 09 липня 2019 року, складеним начальником відділу кадрів Власюк М.І., інспектором відділу кадрів Сорокіною І.М., головною медичною сестрою ОСОБА_6 (а.с.14).

Посилання заявника на те, що відповідач не виконав свого обов`язку із його працевлаштування, так як не запропонував посади, що відповідають його кваліфікації, досвіду та освітньому рівні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заявнику було запропоновано дві вакантні посади, зокрема лікаря-ендоскопіста в ендоскопічному кабінеті гастроентерологічного відділення та лікаря-методиста відділення медичної статистики та методичної роботи, від яких позивач відмовився.

Твердження заявника, що після поновлення на роботі 25 лютого 2020 року його повторно не повідомлено за 2 місяці про зміни істотних умов праці, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що чинне законодавство не передбачає виключення зі строку попередження часу відсутності працівника на роботі у зв`язку з відпусткою або тимчасовою непрацездатністю. Закінчення двомісячного строку не створює обов`язку повторного попередження, оскільки встановлено, що працівник повинен бути попереджений не менше ніж за два місяці.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що профспілковий комітет згідно Статуту профспілки не мав права розглядати подання про його звільнення без його участі колегія суддів вважає надуманим, оскільки відсутність працівника, на якого внесене подання про звільнення, та який був запрошений на засідання, однак не з`явився, не може слугувати підставою для скасування наказу про звільнення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням законодавчо закріплених гарантій працівника при звільненні за вказаною статтею, відповідачем були вжиті передбачені законом заходи, а саме: судом встановлено, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, роботодавцем додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників: у визначений законом строк повідомлено позивача про зміни істотних умов праці, запропоновано вакантні посади, які він міг би обіймати відповідно до його лікарської спеціальності, враховуючи його освіту, кваліфікацію та досвід; згода на звільнення позивача надана профспілковою організацією.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Враховуючи те, що судом не було встановлено порушення трудових прав позивача, тому підстав задовольняти позов у цій частині нема.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 серпня 2021 року.

Головуючий

Судді