Провадження № 22-ц/4808/1029/21
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Єлісевич О.М.

з участю представника апелянта Дмитрука О.І. , представника позивача Ткачишин С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про спростування факту безоблікового споживання електроенергії та скасування рішення засідання комісії у формі протоколу, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Атаманюка Б.М. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

28 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до АТ «Прикарпаттяобленерго» про спростування факту безоблікового споживання електроенергії та скасування рішення засідання комісії у формі протоколу.

Позовні вимоги мотивував тим, що 12 травня 2020 року представники відповідача у кількості 6-ти осіб відвідали нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 з метою зняття показників лічильника. В кімнаті, куди його батько пішов за ключами від електричного щитка, представники відповідача виявили на полиці два пристрої. Він (позивач) пояснив, що такі пристрої йому напередодні заніс невідомий чоловік, який представився працівником АТ «Прикарпаттяобленерго», та добровільно передав їх представникам відповідача, про що останніми складено Акт-вилучення пристосувань. Незважаючи на те, що вилучені пристрої, які виявились імпульсними генераторами, стояли на полиці в іншій кімнаті, не були підключені до електричного лічильника та не мали будь-якого впливу на нього, представниками відповідача було складено Акт про порушення №086555, в якому зазначено про втручання в роботу засобу обліку електричної енергії внаслідок впливу на електролічильник частотним випромінюванням. Пояснення його батька, який був присутнім при розгляді комісією АТ «Прикарпаттяобленерго» Акту про порушення №086555, про те, що сама лише наявність в сусідній від електролічильника кімнаті генератора не є складом порушення, комісія до уваги не взяла та 23 вересня 2020 року прийняла рішення у формі Протоколу №44, внаслідок чого йому направлено рахунки за безоблікове споживання електричної енергії.

Вказане рішення комісії є незаконним, оскільки, всупереч п. 8.2.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, Акт про порушення №086555 не відображає змісту порушення. Зокрема, в ньому не зазначено, які саме ознаки втручання в параметри розрахункових засобів вимірювальної техніки виявили представники відповідача та в яких діях споживача вони полягали. Не встановлено такого порушення і висновком експертного дослідження №49 від 01 вересня 2020 року, згідно якого імпульсний генератор штучних перешкод має вплив на електричний лічильник у вигляді імпульсного електромагнітного поля імпульсами наносекундної тривалості, що призводить до повного припинення обліку електричної енергії лічильником без припинення живлення підключеного навантаження на увесь час дії на лічильник таким пристроєм за умови, що пристрій (імпульсний генератор) розміщений біля лічильника та підключений до живлення, а робочі частини пристрою (імпульсного генератора) розміщені на лічильнику. Проте, Актом про порушення №086555 не зафіксовано розміщення генератора біля лічильника та підключення його до живлення. Отже, при розгляді матеріалів про порушення комісією АТ «Прикарпаттяобленерго» не було встановлено факту порушення ним Правил роздрібного ринку електричної енергії. За відсутності такого факту рішення комісії АТ «Прикарпаттяобленерго» у формі Протоколу №44 є незаконним та порушує його майнові права.

Посилаючись на наведене, позивач просив спростувати факт безоблікового споживання ним електричної енергії та скасувати рішення засідання комісії АТ «Прикарпаттяобленерго» від 23 вересня 2020 року у формі Протоколу №44.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Спростовано факт безоблікового споживання електричної енергії споживачем ОСОБА_2 (договір №1901202) та скасовано рішення засідання комісії АТ «Прикарпаттяобленерго» від 23 вересня 2020 року, прийняте у формі Протоколу №44.

Стягнуто з АТ «Прикарпаттяобленерго» в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

Стягнуто з АТ «Прикарпаттяобленерго» в користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, заперечуючи проти позову, намагався довести суду факт використання імпульсних генераторів позивачем, при цьому підтверджуючи факт наявності безпосередньо на об`єкті споживача таких пристроїв, факт їх придатності для використання та варіанти їх можливого використання.

Відповідачем підтверджено, що в приміщенні пекарні по АДРЕСА_1 в суміжному від електролічильника приміщенні знаходилися два пристрої - імпульсні генератори штучних перешкод, застосування яких призводить до безоблікового споживання електроенергії. Проте факт володіння особи такими пристроями, не свідчить про факт їх використання. Всі надані відповідачем докази є похідними та без наявності первинних доказів не можуть сприйматися судом як беззаперечні. Так, представником відповідача робилося посилання на ту обставину, що до перевірки представниками АТ «Прикарпаттяобленерго» було зафіксовано факт безоблікового споживання електроенергії, що фактично стало передумовою такої перевірки. Проте такі обставини не підтверджені наявними матеріалами справи. Не надано жодного доказу того, що уповноваженими особами АТ «Прикарпаттяобленерго» зафіксовано факт розбіжності між фактичним та офіційним енергоспоживанням на об`єкті позивача.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, а заперечення відповідача такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки не підтверджені належними доказами, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що в порушення статті 89 ЦПК України суд поверхово та не об`єктивно дослідив відео доказ «суд_Х700000__0005.МР4», зазначивши в рішенні обставини, які відсутні на відео, а також не вказав мотивів відхилення відео доказу «суд_Х700000__0007.МР4» та інших доказів, наданих відповідачем.

Судом не враховано, що складаючи Акт про порушення №086555 від 12 травня 2020 року, представники відповідача діяли відповідно до вимог нормативно-технічних документів у сфері електроенергетики України, зокрема Правил роздрібного ринку електричної енергії. Вказаний Акт є дійсним, а отже підтверджує факт виявленого порушення. Даючи оцінку даному Акту суд обмежився виключно цитуванням виявленого порушення та зробив акцент на реченні: «…Дане порушення неможливо виявити під час проведення контрольного огляду та технічної перевірки». При цьому, суд не взяв до уваги, що в Акті про порушення чітко зафіксовано «втручання в роботу засобу обліку електричної енергії…», вказано спосіб, у який вчинено порушення - «…внаслідок впливу на електролічильник частотним випромінювачем…» та вказано наслідки такого впливу - «…імпульси обліку електричної енергії не формуються, спожита електроенергія не обліковується». Крім того, Акт про порушення та викладені в ньому факти і обставини не заперечуються позивачем та додатково підтверджуються висновком експертного дослідження від 01 вересня 2020 року №49.

Апелянт вважає, що при розгляді даної справи суд повинен був застосувати доктрину заборони суперечливої поведінки, яка полягає в тому, що ніхто не повинен діяти всупереч своїй попередній поведінці. Так, з матеріалів справи вбачається, що зауважень щодо складеного Акту №068555 від 12 травня 2020 року та зазначеного в ньому порушення «вплив на електролічильник частотним випромінювачем» у позивача не було. З переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що при підписанні Акту про порушення позивач прочитав його зміст, на нього не чинився тиск. При цьому позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

Апелянт не погоджується і з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з АТ «Прикарпаттяобленерго» витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що при вирішенні даного питання суд виходив з того, що в поданій суду позовній заяві позивачем зазначено про судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 14 000 грн та надано ордер серії ІФ №053299 про надання правової допомоги від 28 жовтня 2020 року, в якому міститься посилання до договір про надання правової допомоги від 27 жовтня 2020 року. Однак, зазначений договір представником позивача надано суду тільки в судовому засіданні 05 травня 2021 року. Таким чином, представник відповідача був позбавлений можливості проаналізувати зміст даного документу та надати обґрунтовані заперечення щодо заявленого розміру витрат на надання професійної правничої допомоги. При вирішення питання щодо можливості долучення цього документу до матеріалів справи представник відповідача поклався на розсуд суду, оскільки був переконаний, що суд дотримається вимог процесуального закону та застосує вимоги частини 8 статті 83 ЦПК України.

З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до АТ «Прикарпаттяобленерго» відмовити.

Представник позивача - адвокат Ткачишин С.М. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник позивачадоводи апеляційної скарги заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 жовтня 2019 року між позивачем ОСОБА_2 та АТ «Прикарпаттяобленерго» укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №1901202 у формі заяви-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з додатками (а.с. 5-11, 97-110 в т. 1).

12 травня 2020 року представники AT «Прикарпаттяобленерго», з метою проведення технічної перевірки засобу комерційного обліку (засобів вимірювальної техніки), відвідали нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 .

В ході проведення перевірки в сусідній з електролічильником кімнаті представники відповідача виявили два пристрої, які, як в подальшому встановлено, є імпульсними генераторами штучних перешкод. Наведене підтверджується наданими представником відповідача відео доказами (а.с. 165 в т. 1).

За результатами перевірки представниками AT «Прикарпаттяобленерго» був складений Акт про порушення №086555 від 12 травня 2020 року, в якому зазначено про втручання в роботу засобу обліку електричної енергії - внаслідок впливу на електролічильник частотним випромінювачем імпульсу обліку електричної енергії (а.с. 13, 111-112 в т. 1), а також Акт-вилучення пристосувань (а.с. 12, 113 в т. 1).

Вищевказані акти підписані позивачем ОСОБА_2 , який зауважив, що прилади віддав добровільно.

Відповідно до висновку експертного дослідження №49 від 01 вересня 2020 року надані на дослідження імпульсні генератори штучних перешкод у разі їх застосування здійснюють вплив на лічильник електричної енергії у вигляді імпульсного електромагнітного поля імпульсами наносекундної тривалості, що призводить до повного припинення обліку електричної енергії лічильником без припинення живлення підключеного навантаження на увесь час дії на лічильник такими пристроями (а.с. 14-29, 121-136 в т. 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги про спростування факту безоблікового споживання електричної енергії та скасування рішення засідання комісії АТ «Прикарпаттяобленерго» від 23 вересня 2020 року у формі Протоколу №44, ОСОБА_2 посилався на те, що при розгляді матеріалів про порушення комісією АТ «Прикарпаттяобленерго» не було встановлено факту порушення ним Правил роздрібного ринку електричної енергії. За відсутності такого факту рішення комісії АТ «Прикарпаттяобленерго» у формі Протоколу №44 є незаконним та порушує його майнові права.

Частиною 1 статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено у статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 20 березня 2019 року у справі №273/1604/15-ц дійшов висновку про те, що оскарження протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення, що є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством. Визнання вимоги про оплату відшкодування збитків незаконною не передбачено чинним законодавством, оскільки сама вимога має характер претензії і сторони у разі необхідності можуть вжити заходів для досудового врегулювання спору.

Складений відповідно до вимог ПКЕЕН відповідачем протокол також є лише фіксацією заподіяних внаслідок необлікованого використання електроенергії збитків.

Згадані документи (акт та протокол) у разі звернення постачальника електричної енергії із позовом до суду про відшкодування збитків можуть бути надані як докази, які повинні оцінюватись судом у сукупності з іншими належними доказами, а їх самостійне оскарження не передбачено чинним законодавством.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, яка в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц зазначила, що складений працівниками електропостачальної організації акт про порушення ПКЕЕ є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання цих Правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується як тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства та не застосував положення пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, згідно з яким суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2021 року підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, а провадження у справі підлягає закриттю згідно з пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про спростування факту безоблікового споживання електроенергії та скасування рішення засідання комісії у формі протоколу закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 18 серпня 2021 року