ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1613/21
Єдиний унікальний номер справи: 2114/2085/12
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

25 серпня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Склярської І.В.,

Чорної Т.Г.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 квітня 2012 року,

встановив:

24 квітня 2012 року Комосомольський районний суд м. Херсона постановив у зазначеній справі рішення, на яке 12 липня 2021 року засобами поштового зв`язку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» подало апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на його апеляційне оскарження.

Як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення заявник послався на ту обставину, що є особою, яка не брала участі у справі, проте його права оскаржуваним судовим рішенням, про ухвалення якого він дізнався при ознайомленні з матеріалами цивільної справи 22 червня 2021 року, порушені.

В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження скаржник зазначив, що у липні 2020 року ТОВ Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги ПАТ КБ «Надра» до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором та договором іпотеки нерухомого майна, яке є предметом спору, що виник між сторонами у цій справі.

Причиною пропуску кредитором (іпотекодержателем) визначеного законом строку на апеляційне оскарження ухваленого судом 24.04.2012 року рішення заявник вважає ту обставину, що первісний кредитор - ПАТ КБ «Надра» залученим до участі в справі не був та копію оскаржуваного рішення суду не отримував.

Зважаючи на обізнаність первісного кредитора про ухвалення судом оскаржуваного рішення, та на відсутність доказів пропуску ним строку на апеляційне оскарження з поважних причин, ухвалою апеляційного суду від 02 серпня 2021 року вказані заявником підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані неповажними та відповідно до положень статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишена без руху для зазначення інших підстав для поновлення строку, а також для подання доказів сплати судового збору у розмірі 139,53 грн у строк протягом десяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Оскільки наведена ухвала суду вручена заявнику 03 серпня 2021 року, строк для вчинення процесуальної дії закінчився 13 серпня 2021 року.

У визначений судом строк заявник звернувся до апеляційного суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, в якій підставою для поновлення строку зазначив ту обставину, що повний текст рішення заявником отримано 22 червня 2021 року, і в матеріалах справи відсутні докази вручення первісному кредитору - ПАТ КБ «Надра» рішення за поданою ним заявою, що свідчить про наявність передбачених частиною другою статті 354 ЦПК України підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до положень частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно із статтею 294 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення судового рішення, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження (частина 3 статті 297 ЦПК України).

Аналогічні положення щодо наслідків подання апеляційної скарги після закінчення установлених законом строків містяться в чинній редакції статті 357 ЦПК України.

Крім того, частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім, зокрема, випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, яка регламентує принцип верховенства права у цивільному судочинстві, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Ryssia»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку (SABADASH v. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

З огляду на матеріали справи, на момент вирішення судом спору (квітень 2012 року), що виник між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо спільно придбаного майна, а саме: житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , на виконанні органів державної виконавчої служби знаходилося виконавче провадження про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в сумі 446 077,65 грн.

Право власності на наведений вище житловий будинок було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 .

Договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ КБ «Надра» відступило товариству як новому кредитору належне йому право вимоги до ОСОБА_2 за укладеними між ним та банком кредитним договором та договором іпотеки, укладено 21 липня 2020 року і саме з цього часу заявник набув всіх прав та обов`язків нового кредитора у спірних правовідносинах, а отже,- набув здатність здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, в тому числі у справах, предметом спору в яких є майно (предмет іпотеки) боржника ОСОБА_2 .

До 21 липня 2020 року цивільна процесуальна дієздатність кредитора у відносинах з ОСОБА_2 як з боржником могла бути реалізована лише ПАТ КБ «Надра».

Відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, наявність підстав вважати процесуальний строк на апеляційне оскарження пропущеним з поважних причин залежить від процесуальних дій, які мало намір вчинити та вчинило ПАТ КБ «Надра», зокрема щодо оскарження рішення суду, яким вирішено питання поділу майна боржника між подружжям і про зміст якого, в тому числі в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини спірного будинку, банку було відомо ще у січні 2013 року, про що свідчить зміст поданої ним 22.01.2013 року до суду першої інстанції заяви про видачу копії рішення суду (а.с. 44).

Крім того, з матеріалів справи слідує, що заборгованість ОСОБА_2 за зобов`язаннями перед первісним кредитором була стягнута за рішенням суду у 2008 році, а 27 січня 2012 року за виданим на підставі цього рішення виконавчим листом було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все належне боржнику майно і заборонено здійснювати його відчуження у межах суми стягнення (а. с. 14, 16-19).

Заявник, стверджуючи про наявність поважних причин для пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду, зокрема неотримання ПАТ КБ «Надра» копії рішення суду, не підтвердив, зважаючи на обізнаність первісного кредитора про ухвалення оскаржуваного рішення та його зміст, належними доказами обставини, які б свідчили про істотні перешкоди чи труднощі, які унеможливили вчинення необхідних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у визначений законом строк за наявності підстав вважати це рішення суду незаконним чи /або необгрунтвоаним.

Матеріали справи дійсно не містять відомостей про видачу ПАТ КБ «Надра» копії повного рішення суду на підставі поданої ним 22 січня 2013 року заяви, однак доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію банком своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги та повторне звернення з метою отримання копії судового рішення у випадку його невидачі судом, товариство як його правонаступник не надало, в той час, як набуваючи права вимоги до ОСОБА_2 та отримуючи в момент укладення договору від первісного кредитора усі наявні у нього документи, що підтверджують право вимоги до боржника, в тому числі щодо порушення ним зобов`язань, первісний кредитор повинен був надати відповідні докази, які б свідчили про істотні перешкоди чи труднощі, які унеможливили вчинення банком необхідних дій зреалізації іпотечного майна, а також з оскарження рішення суду першої інстанції у визначений законом строк.

В той час, як набуваючи права вимоги до ОСОБА_2 та отримуючи в момент укладення договору від первісного кредитора усі наявні у нього документи, що підтверджують право вимоги до боржника, в тому числі щодо порушення ним зобов`язань, первісний кредитор повинен був надати відповідні докази, які б свідчили про істотні перешкоди чи труднощі, які унеможливили вчинення банком необхідних дій з реалізації іпотечного майна, а також з оскарження рішення суду першої інстанції у визначений законом строк.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку не буде подано особою у зазначений судом строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, положення норм процесуального права, та зважаючи на подання апеляційної скарги після спливу більше восьми років з моменту подання первісним кредитором заяви про видачу копії рішення суду, що свідчить про його обізнаність щодо ухвалення рішення та як наслідок - відсутність волевиявлення щодо апеляційного оскарження, суд вважає, що вказані заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження за відсутності доказів істотних перешкод чи труднощів з реалізації банком права на апеляційне оскарження у визначений законом строк, є неповажними, тому у відкритті апеляційного провадження за поданою ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтею 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 квітня 2012 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: І. В. Склярська

Т. Г. Чорна