Справа № 467/443/21
16.08.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді Кірімової О.М.,
за участю секретаря Сіваченко Ю.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною завою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 , що належить на йому праві власності.
Свої вимоги мотивує тим, що він на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 19.04.2000 року, виданого Семенівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно довідки № 100 від 01.03.2021 року, виданої Благодатненською сільською радою, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Як зазначається позивачем, вказані особи не є його родичами, та не є членами його сім`ї, згоду на реєстрацію їх місця проживання він не надавав.
Вказані особи жодного дня в належному йому будинку не проживали, хто і коли здійснив реєстрацію їх місця проживання в будинку позивачу невідомо.
Оскільки позивачі ніколи не проживали за місцем реєстрації, питання щодо створення перешкод в користуванні жилим приміщенням не виникало, так як про реєстрацію сторонніх осіб в його будинку він дізнався лише 01.03.2021 року після отримання довідки Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.
Факт не проживання відповідачів в належному позивачу будинку без поважних причин понад один рік підтверджується актом про не проживання.
Факт реєстрації відповідачів у вказаному будинку порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, а саме позивач позбавлений можливості оформити правочин щодо відчуження належного йому майна.
Відповідачі мають власний будинок в с. Семенівка Арбузинського району, в якому постійно проживають, але на прохання у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку місця проживання у його будинку відмовляються не пояснюючи причини.
Посилаючись на відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад передбачений законом строк, та на норми ст.ст. 150, 174 ЖК України та ст. 405 ЦК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 25 травня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання.
Відповідачі правом подання відзиву на позовну заяву, не скористались.
Ухвалою суду від 06 серпня 2021 року справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до копії договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконавчого комітету Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області 26.08.1992 року вбачається, що ОСОБА_2 придбав житловий будинок, розташований в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області (а.с. 5-6). Однак, адреса розташування вказаного будинку у вказаному договорі не вказана. Вказаний договір купівлі-продажу, згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, жилий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 на праві особистої власності, про що 19 квітня 2000 року зроблено запис в реєстрову книгу № 1.
Відповідно до копії довідки Семенівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області № 26 від 17.01.1994 року ОСОБА_2 дійсно придбав 26.02.1992 року жилий будинок, який перебував на балансі виконавчого комітету Семенівської сільської ради (а.с. 16). Однак, у вказаній довідці, місце розташування вказаного будинку також не зазначена.
Згідно копії свідоцтва про право власності на жилий будинок без серії та номеру виданого Семенівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області 19.04.2020 року позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226603325 від 02.10.2020 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 8).
У відповідності до довідки Благодатненської сільської ради № 100 від 01.03.2021 року, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 17).
Згідно акту про не проживання від 01.03.2021 року складеного в присутності двох свідків, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживають та ніколи не проживали (а.с. 18).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду показала, що відповідачі зареєстровані, однак ніколи не проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Не бачила відповідачів їх там близько 5 років. Пояснила, що часто приїздить до позивача, однак відповідачів в будинку ніколи не бачила. Спроб проживати відповідачів у вказаному будинку не було, ніяких конфліктів з цього приводу між сторонами не було. Відповідачі в с. Семенівка проживають за іншою адресою.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що є сусідами з позивачем. Пояснила, що до цього літа часто бувала у позивача за адресою; АДРЕСА_1 . Оскільки вона проживає поруч, їй точно відомо про те, що за останні десять років відповідачів а вказаною адресою не було та вона їх не бачила.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статей 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Статті 150, 156, 174 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 174 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин з власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.
Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено той факт, що відповідачі не проживають у вказаному житловому будинку та ніколи не проживали, належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідачів у спірному житловому будинку з поважних причин, матеріали справи не містять, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду позивачем був сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. (а.с. 4).
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи, що позов задоволено, тому з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 227 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 280 ЦПК України, суд
Позовну заву завою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 227 (двісті двадцять сім) грн. сплачених судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 227 (двісті двадцять сім) грн. сплачених судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 227 (двісті двадцять сім) грн. сплачених судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 227 (двісті двадцять сім) грн. сплачених судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

- ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

- ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

- ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

- ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Суддя Арбузинського

районного суду О.М.Кірімова