Провадження № 2/369/1322/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09.07.2021 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.,

за участю секретаря Житар А.А.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, в якому просить визнати догорів поруки від 11.11.2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припиненим.

Свої вимоги мотивує тим, що 11.12.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_6 у строкове користування грошові кошти в сумі 51476 євро, 48800 грн., та 26630 доларів США.

У зв`язку з невиконання умов даного договору позичальником ОСОБА_6 з останнього рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2016 року стягнуто 1524 915, 25 грн. боргу.

Позивач зазначає, що у вказаному провадженні його, як співвідповідача залучено не було, вимога про стягнення вказаної суми солідарно з боржника та поручителя не висувалась.

В подальшому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не виконує вказане рішення суду, ОСОБА_4 13.10.2017 року суд ухвалив відкласти розгляд справи та витребувати відомості стосовно смерті ОСОБА_6

09.08.2019 року ознайомившись з матеріалами справи, позивачу стало відомо, що 26.12.2017 року Лебединським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУ МЮ у Сумській області надіслано інформацію щодо смерті ОСОБА_6

21.05.2018 року судом постановлено ухвалу про витребування з Лебединської державної нотаріальної контори щодо відкриття спадкової справи після ОСОБА_6

14.08.2018 року надано копії матеріалів спадкової справи згідно якої свідоцтво про право на спадщину видано 11.05.2018 року його батькові ОСОБА_5 .

Таким чином, інформація про смерть боржника та про прийняття спадщини його батькові стала відома позивачу 09.08.2019 року.

Позивач зазначає, що у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_6 відбулась заміна боржника, ним надано згоди поручитися за нового боржника, а отже договір поруки є припиненим.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту свого порушеного права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.12.2020 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатова Д.Д.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2020 відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.01.2021 року вирішено питання про забезпечення доказів.

15.02.2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_5 .

30.04.2021 року до суду подано відзив на позов, у якому відповідач ОСОБА_4 позов не визнала, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво серії НОМЕР_1 видане 04.07.2017.

Згідно ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/6825/17 провадження у даній справі відкрито 29 червня 2017 року.

Відповідно до матеріалів справи №369/6825/17 ОСОБА_4 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу 27 червня 2017 року (вхідний №19032 від 27.06.2017). Таким чином, ОСОБА_4 звернення з позовом до ОСОБА_3 , як до поручителя, здійснено у повній відповідності до положень статті 554 Цивільного кодексу України.

Крім того, оскільки на момент звернення відповідача до суду з вимогою до позивача як поручителя боржник був живий, то відповідно до приписів статті 559 Цивільного кодексу України порука не є припиненою. Матеріали справи № 369/6825/17 містять заперечення ОСОБА_3 проти позову про стягнення боргу, тобто позивачу відомо про розгляд даної справи з моменту відкриття провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 11 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 позичила ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 51476 (п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят шість) євро, 488 000 (чотириста вісімдесят вісім тисяч) гривень, та 26630 (двадцять шість тисяч шістсот тридцять) доларів США.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.06.2016 року у цивільній справі № 369/3177/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість у сумі 1524915,25 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6890,00 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових котів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором

За змістом статті 559 ЦК України порука припиняється у разі: припиненням забезпеченого нею зобов`язання; зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу; порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання; ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

В поданій позовній заяві, позивачем зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 не виконує вказане рішення суду, ОСОБА_4 подано заяву про стягнення боргу з ОСОБА_3 .

11.12.2015 року ОСОБА_3 в присутності свідка ОСОБА_7 надано розписку, відповідно до якої гарантує виконання зобов`язань ОСОБА_6 , відповідно до розписки про отримання безвідсоткової позики від 11.12.2015 року, а саме в строк до 10.01.2016 року ОСОБА_6 поверне ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 51476 євро,488 000,00 грн.,26630 доларів США.

Позивач ОСОБА_3 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою, зазначає, що ним не надано згоди на переведення боргу на будь-яку іншу особу, окрім боржника ОСОБА_6 , а тому у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 є підстави для припинення договору поруки.

В свою чергу відповідач ОСОБА_4 заперечує стосовно доводів позивача, зазначаючи, що ухвалою суду від 29.06.2017 року у цивільній справі № 369/6825/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_6 про стягнення боргу - відкрито провадження.

Відповідно до матеріалів цивільної справи № 369/6825/17 позивач ОСОБА_4 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу 27.06.2017 року.

У поданому відзиві представником позивача зазначено, що на момент звернення відповідача ОСОБА_4 до суду з вимогою до ОСОБА_3 про стягнення боргу як до поручителя боржник був живий, а тому відповідно до ст. 559 ЦК України порука не припинена.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Норми ст. 553 ЦК України закріплюють поняття поруки, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань, і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II книгип`ятої ЦК).

Згідно зіст. 626 ЦК порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

За змістом поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Вимога до поручителя може бути пред`явлена виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1ст. 553 ЦК, - у випадку порушення зобов`язання боржником. Факт порушення зобов`язання (невиконання або неналежного його виконання) боржником як підстава позову (вимоги) до поручителя має встановлюватися у кожній справі.

За загальним правилом, встановленим ч. 1ст. 554 ЦК, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язання частково (ч. 2 ст.553, ч. 2 ст. 554 ЦК).

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судами установлено, що звертаючись до суду із позовною заявою про визнання договору поруки припиненим, позивачем ОСОБА_3 надано лише складену ним розписку від 11.12.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_3 в присутності свідка ОСОБА_7 гарантує виконання зобов`язань ОСОБА_6 , відповідно до розписки про отримання безвідсоткової позики від 11.12.2015 року, а саме в строк до 10.01.2016 року ОСОБА_6 поверне ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 51476 євро,488 000,00 грн., 26630 доларів США (а.с.8).

Отже, враховуючи норми матеріального права, вищевказана розписка, яку позивач вважає договором поруки не містить істотних умов договору поруки, а саме предмету договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору поруки, оскільки договір поруки повинен бути укладений у письмовій формі, формі договору, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязань і при цьому водночас сама має зобовязальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобовязання та про договори.

Доводи позивача про те, що він власноруч у розписці вказав, що він виступає гарантом повернення боргу ОСОБА_6 , свідчить про належним чином оформлену згоду сторін щодо істотних умов договору поруки, зводяться до переоцінки доказів та невірного розуміння позивачем вимог чинного законодавства, а також власного тлумачення обставин, що виникли між учасниками справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 14 лютого 2018 року у справі № 61-2605св18.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання поруки припиненою.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.Д.Усатов