Справа № 621/3505/20
Провадження № 2/621/348/21
09 квітня 2021 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
головуючого судді - Вельможної І.В.,
секретаря судового засідання - Акулової А.М.,
розглянувши у відкритому засіданні за відсутності учасників справи в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
21.12.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за розпискою у розмірі 1 246 721 грн. 73 к., а також судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що 11.01.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було складено розписку, відповідно до якої відповідач отримав від позивача у борг грошові кошти у розмірі 330 000 грн. 00 к., які зобов`язався повернути до 25.02.2019. За умовами даної розписки кошти надавалися у борг безвідсотково, однак у разі прострочення виконання зобов`язань із повернення зазначених коштів ОСОБА_2 має сплатити пеню у розмірі 0.5% за кожен день прострочення виконання зобов`язань. Свої зобов`язання відповідач не виконав, кошти у зазначений термін в встановленому обсязі не повернув.
У період із 26.02.2019 по 16.12.2020 ОСОБА_2 сплачено у рахунок виконання своїх зобов`язань за розпискою 87 940 грн., що складається із: 29 995 грн. 00 к. сплачених 21.02.2019; 39 995 грн. 00 к., сплачених 25.03.2019; 9 950 грн 00 к. сплачених 31.12.2019; 8 000 грн. 00 к. сплачених 28.02.2020.
Відповідно до розрахунків заборгованості, станом на 16.12.2020 борг ОСОБА_2 складає 1 246 721 грн 73 к., з яких: 300 005 грн 00 к. - залишок основного боргу за розпискою; 20 645 грн 34 к. інфляційні збитки; 926 071 грн 39 к. - пеня.
Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 15.01.2021 провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.03.2021 закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Литвиненко В.В. у судове засідання не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його останню відому адресу місця реєстрації судом, однак рекомендовані повідомлення повернулися до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній» (а.с.53-54), та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 55). Причин неявки суду ОСОБА_2 не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надавав.
Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України
Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 ч. 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що 11 січня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики в письмовій формі.
Як вбачається із розписки, відповідач ОСОБА_2 11 січня 2019 року отримав від позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 330 000 грн., які зобов`язується повернути в строк до 25 лютого 2019 року (а.с. 5).
Зі змісту вказаного документу - боргової розписки вбачається факт передачі відповідної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Відповідно до розписки від 11.01.2019 сторони обумовили, що вразі прострочення повернення коштів ОСОБА_2 зобов`язався сплатити пеню у розмірі 0.5% від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочення (а.с. 5)
Відповідно до виписки по картці/рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірах: 21.02.2019 - 29 955 грн. 00 к., 25.03.2019 - 39 995 грн. 00 к., 31.12.2019 - 9 950 грн. 00 к.; 28.02.2020 - 8 000 грн. 00 к. (а. с. 9, 10, 11, 12).
Положеннями статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Оскільки у передбачений договором строк відповідач ОСОБА_2 не виконав свої зобов`язання та не повернув у повному обсязі борг ОСОБА_1 у розмірі 300 005 грн. 00 к., суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення залишку основного боргу за договором позики (розпискою) обґрунтовані та підлягають задоволенню
Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Відповідно до частини 1 стаття 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Враховуючи те, що 11 січня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язався сплатити пеню у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочення,суд дійшов до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Враховуючи викладене з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню у розмірі 0,5% від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочення, що відповідно до розрахунків та сплачених відповідачем сум складає 926 071 грн. 39 к.
Що стосується стягнення інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 3 квітня 1997 року № 62-97 року індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України, починаючи з серпня 1991 року щомісячно і друкується в пресі, зокрема, газеті «Урядовий кур`єр» з 5 по 10 число наступного за звітним місяцем.
Розрахунок здійснюється за формулою:
Сукупний індекс інфляції = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення (Останній період).
Сукупний індекс інфляції = (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) = 1.06668601
Інфляційні збитки = 300 005,00 (сума боргу) * 1.06668601 (сукупний індекс інфляції) - 300 005,00 (сума боргу) = 20 006 грн 14 к.
Таким чином, сума інфляційних втрат становить 20 006 грн. 14 к.
За таких обставин, під час розрахунку суми інфляційних втрат, позивачем допущено помилку.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості договором позики у сумі 1 246 082 грн. 53 к., яка складається з наступного: 300 005 грн. 00 к. - залишок основного боргу за позикою; 926 071 грн. 39 к - пеня; 20 006 грн. 14 к. - інфляційних збитків.
Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно (99,95%) до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись статтями 525, 526, 549, 612, 625, 627,268, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 19, 76, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 10 504 (десять тисяч п`ятсот чотири) грн 75 к.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, враховуючи п.п. 15.5 п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України до Харківського Апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 12.04.2021.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий: