ПОСТАНОВА

Іменем України

28 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/3497/19

провадження № 22-ц/4809/1181/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2021 року у складі головуючого судді Ябчик Н. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У грудні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 28857,23 гривні.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між позичальником ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» 06.02.2014 укладено кредитний договір №500456288, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13711 гривень, зі сплатою 14,99% річних.

За умовами кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 13711 гривень.

21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500456288 від 06.02.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником ОСОБА_1

26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500456288 від 06.02.2014, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником ОСОБА_1

16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №500456288 від 06.02.2014, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та боржником ОСОБА_1 .

Таким чином, на момент подання позовної заяви, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені, нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ, а також з урахуванням 3 % річних за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню станом на 11.11.2019, становить 28857,23 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11554,47 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10748,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 1443 грн, нараховані 3% річних - 1040,72 грн, подвійна облікова ставка НБУ - 4070, 97 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, що складаються зі сплати судового збору у розмірі 1921 гривня та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд посалвся на те, що ТОВ «Вердикт Капітал» належним чином не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки не надано до суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, інше), що перешкоджає суду перевірити правильність визначеної позивачем розміру заборгованості відповідача, в тому числі суми відсотків, зазначених у розрахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ТОВ «Вердикт Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовну.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не дослідив надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог та відмовляючи у задоволені позову прийшов до помилкового висновку про неможливість перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, перевірити правильність нарахування 3% річних та пені.

Вказує, що нормами ЦК України передбачено, що первісний кредитор відповідає за дійсність грошової вимоги до позичальника та повинен був передати підтверджуючі документи наявності заборгованості.

Акціонерним товариством «Альфа-Банк» не передано наступним кредиторам розрахунок суми боргу станом на дату відступлення та інші докази, в тому числі виписки по рахунку на підтвердження факту видачі кредиту та реальності відступленої суми боргу.

Під час формування позовної вимоги позивачем були взяті відомості щодо відступлених первісним кредитором сум боргу, що зазначені у витягах із додатків до договорів факторингу, (реєстри боржників до договорів про відступлення права вимоги).

Враховуючи вищезазначене, ТОВ «Вердикт Капітал» у судовому провадженні № 2/389/835/19 було подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 8 квітня 2021 року у справі № 389/3497/19 в задоволенні клопотання, відмовлено.

05.05.2021 на адресу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» було надіслано адвокатський запит за вих. № 22319 із вимогою надати детальний розрахунок заборгованості станом на дату відступлення права вимоги та первинні бухгалтерські документи стосовно видачі кредиту та його часткового погашення, проте, станом на дату подання апеляційної скарги відповідь Товариством не отримано.

Щодо вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, в межах строку позовної давності, звертає увагу на те, що положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідачем, в інтересах якого дії адвокат Урсаленко О. М., подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

06.02.2014 між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500456288, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13711 гривень, зі сплатою 14,99% річних.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені, нарахованої пені за обліковою ставкою НБУ, а також з урахуванням 3 % річних за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню станом на 11.11.2019, становить 28857,23 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11554,47 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10748,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 1443 грн, нараховані 3% річних - 1040,72 грн, подвійна облікова ставка НБУ - 4070, 97 грн.

21.06.2016 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за заборгованості за договорами кредиту, перелік яких міститься в Додатку №1 до цього Договору (а.с.73).

При цьому, суду не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» переуступив своє право вимоги за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014 - ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки матеріали справи не містять додатку №1 до Договору факторингу №1 від 21.06.2014.

26.12.2018 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги за заборгованості за договорами кредиту , які зазначені в додатку №1-1 до Договору (а.с. 75).

Проте, до цього договору суду також не надано доказів, на які посилається сторона позивача, а саме додатку №1-1 до договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» 26.12.2018, що саме на кредитний договір №500456288 від 06.02.2014 надано право переуступки вимоги.

16.01.2019 між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 16-01/19/1 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, зазначений в додатку №1-1 (а.с. 86).

На доказ цих обставин позивачем надано копію витягу з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами (додатку №1), з якого вбачається, що ТОВ «ФК «ВЕСТА» передало ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014 (а.с.95), який не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ наявності в ТОВ «Кредит Капітал» безумовного права на звернення до суду з метою захисту порушеного права, оскільки стороною позивача не доведено, що ТОВ «ФК «ВЕСТА» на момент передачі права вимоги було наділене повноваженнями на передачу таких.

На підтвердження зазначених сум заборгованості позивачем були надані розрахунки ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с.70-72), проте не надано розрахунку заборгованості ПАТ «Альфа-Банк», безпосередньо з яким ОСОБА_1 укладав кредитний договір №500456288 від 06.02.2014, про порушення умов якого зазначено у позовній заяві.

Крім того, позивачем без посилання і долучення доказів стверджується про те, що вказана ним сума заборгованості існувала на час переходу права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» за Договором Факторингу №1 від 21.06.2016, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», та в подальшому право вимоги на яку перейшло до ТОВ «ФК «ВЕСТА», і відповідно до позивача ТОВ «Вердикт Капітал».

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як визначено ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Стороною позивача не надано доказів того, що ПАТ «Альфа-Банк» переуступив своє право вимоги за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014 року, укладеного між ним та ОСОБА_1 - ТОВ «Кредитні ініціативи», а той, в свою чергу, переуступив ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ті потім на законних підставах уклали договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1 від 16.01.2019 з ТОВ «Вердикт Капітал».

Матеріали справи не містять доказів того, що право ТОВ «Вердикт Капітал» , як кредитора за кредитним договором №500456288 від 06.02.2014, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , порушено та він має право вимоги за ним, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами і сама сума заборгованості.

Вимоги про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 28857,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 11554,47 грн, заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 10748,07 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору - 1443 грн, нараховані 3% річних - 1040,72 грн, подвійна облікова ставка НБУ - 4070, 97 грн, позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням арифметичних розрахунків позивача та не може бути доказом безспірності розміру його вимог до відповідача.

ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, інше), тому суд не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Висновки суду першої інстанції про те, що на підставі наданих банком доказів, розмір боргу, заявлений ТОВ «Вердикт Капітал» до стягнення, є таким, що не знайшов свого належного та допустимого підтвердження, відповідають вимогам закону і встановленим судом фактичним обставинам у справі, наданим сторонами, дослідженим і належно оціненими судом доказам.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не дослідив надані позивачем докази на підтвердження своїх позовних вимог та відмовляючи у задоволені позову дійшов помилкового висновку про неможливість перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, перевірити правильність нарахування відсотків за користування кредитом, 3% річних та пені, колегія суддів вважає необґрунтованими, за ненаданням до суду доказів щодо руху коштів за кредитним договором та останніми платежами позичальником, а також доказів щодо терміну останнього здійсненого відповідачем платежу, у зв`язку з чим перевірити правильність виконаного позивачем розрахунку заборгованості, встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, а відтак і перевірити правильність нарахування відсотків, 3% річних і неустойки (пені), заявлених до стягнення є неможливим.

Поважних підстав для витребування доказів у ПАТ «Альфа-Банк» щодо видачі та погашення, руху коштів за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором№500456288 від 06.02.2014, позивачем не наведено, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у такому клопотанні ухвалою від 08.04.2021, яка є законною і обгрунтованою.

Підстав для задоволення такого клопотання судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18) зазначено, що: «відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання. Апеляційний суд у порушення норм процесуального права, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, не навів мотивів такого рішення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що: «за змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко